biblijskifilmovi.com
Koventri, Engleska, 1519. godine
Govori, dete. Pokaži nam svoje veliko znanje.
Mama...
Nemaš čega da se bojiš, osim gneva Božijeg, malo moje, zato govori.
Oče naš...
Da? Ima još.
Oče naš, koji si na nebesima, neka se sveti ime tvoje.
Neka dođe carstvo tvoje, neka bude volja tvoja, kao na nebu,
tako i na zemlji.
Hleb naš svakodnevni daj nam danas,
i oprosti nam grehe naše:
jer i mi opraštamo svakome koji se o nas ogrešio...
Dosta!
Strogo ti zabranjujem, dete,
da ikada više izgovoriš "Verovanje",
"Oče naš", ili Deset zapovesti, na engleskom!
Ne moramo više ovo da slušamo. Muškarci će biti spaljeni.
Ali iz našeg velikog saosećanja i milosti,
udovica će biti pošteđena, da se stara o ovoj dečurliji –
nakon što ih ponovo naučimo Božijim putevima Crkve.
Pobrini se da bezbedno stignu kući, Mourtone.
Ostale odvedite.
Glosteršir, tri godine kasnije.
BOŽIJI ODMETNIK
Priča o Vilijamu Tindejlu
Vilijame, gde si bio? Kasno je.
Oprostite mi, gospođo Ana.
Nemaš šta da se izvinjavaš – ali imaš posetioca.
Za mene?
Dođi i vidi sam.
Večeraće s nama, a po izgledu bih rekla
da mu apetit kvari samo želja da tebe vidi.
Prijatelj?
To ću ti reći – i ništa više.
Znaš li za ime Tomas Pojnc?
Ne, gospodine.
Trgovac iz Londona, rođak moje žene,
neki brat od tetke, tako nešto.
On je čovek tvog uverenja –
ne prestaje da priča o Erazmu i Luteru
i o "novom znanju", kako ga on zove.
London je daleko od Kembridža, gospodine Džone.
Znam to... ali svet postaje manji iz dana u dan,
a svet znanja u njemu – sve veći.
Čak i ovde u Kotvoldsu, mi...
Džone!
Vilijame!
Napokon!
Zaista – napokon!
Čovek bi mogao umreti od duhovne gladi.
Gospođa Ana kaže da ćeš ostati na večeri.
I ne samo na večeri, već i da prespavaš noć ili dve.
Reci da hoćeš.
Hoću.
"Ali, gospodaru", rekoh,
"vaš konj je najveći u celoj Engleskoj.
Da je Hanibal imao takvog,
osvojio bi Rim."
Meni je to bila šala, ali kralj je to shvatio kao izazov.
"U redu onda, gospodine", viknuo je,
"zamenićemo konje i trkati se ponovo."
I jeste li?
Jesmo, morao sam da slušam kralja – ali tu je caka.
Iako bi bilo mudro da izgubim,
da li je ispravno da izgubim na najbržem
i najboljem konju u celoj Engleskoj?
Šta ti misliš?
Ako pobedite, uvredićete kralja.
Ako izgubite, uvredićete njegovog konja.
Možda je najbolje da izgubite.
E pa, trkali smo se i pobedio sam – a kralj mi je udario po ramenu i rekao:
"Ti ćeš biti moj šampion."
Iako je tada imao samo sedamnaest godina.
A ja dvadeset dve – i upola slabiji od njega.
Šta bi ti uradio, Vilijame?
Pobedio ili izgubio?
Ni jedno ni drugo.
Između mene i konja,
više volim veliku zapregu ili dugu šetnju.
(Vilijam) On je dobar i plemenit čovek.
(Džon) Ali njegova deca nemaju potrebu za učiteljem!
(Džon) Možda jednog dana, ali sada...
(Vilijam) Pa, šta želiš da uradim?
Vrati se sa mnom. Imaš mnogo toga da daš,
puno ohrabrenja da ponudiš.
Imaš veru i mudrost.
Zašto bi nam to uskraćivao?
Zašto bi sebe lišio zajedništva?
A točkar? Kovač? Ratar?
Da li bi njih trebalo lišiti?
A šta je sa ovim čovekom ovde? Gde će on naći Hrista?
Hoće li mu to pokazati sveštenici? Ili kaluđeri?
I oni su izgubljeni,
mole se svecima rečima koje ni sami ne razumeju.
Dakle, ostaćeš?
Ovde, na kraju sveta, da učiš ratara?
Mojsije je proveo četrdeset dugih godina u pustinji
pre nego što je shvatio šta Bog želi s njim da učini.
Pre nego što bih poučavao Njegovu reč, moram je najpre upoznati.
A zatim?
Na jeziku Izraela su se psalmi
pevali u hramu Gospoda.
Zašto bi se Jevanđelje govorilo Englezima na latinskom –
jeziku drevnog Rima?
Ja ću doneti Sveto pismo Engleskoj,
da ga Englezi mogu čitati.
A Gospod Bog je govorio kroz proroka Jeremiju
i rekao da se užasna stvar dogodila u zemlji:
"Proroci prorokuju laži", rekao je,
"a sveštenici vladaju po sopstvenoj volji."
A to je bio Izrael, Božiji izabrani narod,
izveden iz ropstva Egipta
i doveden u Obećanu zemlju.
A sveštenici su vladali po svojoj volji!
A, šta mi danas možemo reći za Englesku?
Šta možemo reći o našim prostim monasima, pohlepnim sveštenicima
i nadmenim biskupima?
Oni ne propovedaju Hristovo Jevanđelje, već zanat –
i to vrlo profitabilan zanat!
Razmislite. Oni traže novac za sve:
novac za krštenje, novac za crkvene obrede,
novac za venčanja, za sahrane,
za pokoru, za mise za duše, za pehare, za zvona...
- To je radi Božije slave.
Da li bi toliko obezvredio spasenje,
da ga nudiš bez žrtve?
Kako psalmista kaže:
Žrtve Bogu su duh slomljen, i srce skrušeno...
Da li će me ovaj čovek vređati pred ovim narodom?
Vi siromašne ovce!
Paroh šiša, vikar brije, sveštenik struže, kaluđer skida ostatke...
Samo nam još mesar fali, da vam odere kožu.
Zašto su naši biskupi obučeni u crveno?
Zato da pokažu da su svakog časa spremni da stradaju za svedočenje Božije reči...
Za Božiju reč!
Ako iko ovde postavi samo jedno pitanje o
Božijoj reči – oni su spremni svakog časa da ga spale!
On se mora zaustaviti.
Evo dolazi dan, govori Gospod, kada ću doneti glad u zemlju.
Ne glad za hlebom, niti žeđ za vodom,
nego glad za slušanjem reči Gospodnjih.
Spremaju ti zamku, Vilijame – i uspeće u tome.
Moraš biti oprezan.
Da.
Ljude su spaljivali, Vilijame.
Jednostavne, dobre, poštene ljude. Spaljivali. I zbog čega?
Zato što su svoju decu učili molitvi "Oče naš",
na engleskom!
Zar te to ne uznemirava?
Imaće oni bolje vaskrsenje.
Učili su decu molitvi "Oče naš" – i bili spaljeni.
A ti bi naciji dao čitavo Sveto pismo!
Šta misliš da će učiniti tebi?
Zar nemaš straha?
Imam. I najviše se bojim Onoga koji ima vlast da uništi dušu.
Ništa što kažem neće te promeniti.
Samo te molim da hodiš pažljivo.
"Arhegos" … Prvi… onaj koji započinje.
Onaj koji sve pokreće... Začetnik.
Začetnik i dovršitelj naše vere!
(Vilijam razmišlja) Ako napišem "začetnik i dovršitelj",
čitalac će pomisliti da naša vera ima kraj,
a naša vera nema kraja.
"Teleiotes" znači onaj koji dovršava,
ali ne i onaj koji okončava.
"Teleiotes" je vešt majstor koji dovršava svoje delo.
Pesnik, možda, koji, rodivši umetnost,
sada dovodi delo do savršenog… kraja.
A "Arhegos"?
Onaj koji započinje… Tvorac?
Autor!
Autor i dovršitelj naše vere.
Strpljivo trčimo u boj koji je pred nama,
i uprimo pogled u Isusa,
autora i dovršitelja naše vere. (Jevrejima, 12. poglavlje)
Vilijame... oprosti, uplašila sam te.
Delujete uznemireno.
Imam pismo za tebe.
Ima pečat arhiđakona.
Loše vesti?
Rekla bih da jesu.
Već neko vreme se čuje kritika na tvoj račun
među sveštenicima i kaluđerima.
Plašim se šta će Džon Bel imati da kaže.
Hajde da ga pročitamo i vidimo čega se treba bojati.
Pozvan sam da se pojavim pred arhiđakonom
da odgovorim na optužbu za jeres.
Kako ćeš odgovoriti?
Gospodine Tindejl, optuženi ste za jeres,
u govoru, u logici, i u teologiji.
Odgovoriću na optužbe ako možete da dovedete
samo jednog svedoka koji će pokazati gde sam pogrešio.
Ja ću svedočiti da ste izlagali Sveto pismo ogoljeno pred narodom!
A ja ću odgovoriti da sam tumačio Božiju reč,
kako bi mogli da pronađu Hrista!
Božiju reč?!
Pa ni mi ne možemo da je objasnimo.
Kako će onda običan narod?
Ono je misterija samo za one koji je čitaju bez Hrista.
Zato je vama ta knjiga nejasna.
Ništa nama nije nejasno!
Mi smo ti koji tumačimo Sveto pismo vama.
Onda uzalud trošite i vreme i trud.
Daleko od toga da ga tumačite – vi ste ti koji ste ga sakrili.
Vi ste ti koji spaljujete one koji ga poučavaju, zašto...
Da možete, spalili biste i samu Božiju reč.
Dosta! Molim! Nismo ovde da raspravljamo.
Gospodine Tindejl, u Pismu piše
da narod treba da se pokorava vlastima,
i da sluša sudije, i pokori se upraviteljima.
Ovo što Vi radite, nije u skladu sa zakonom Engleske.
Ako odbacujete taj zakon, onda odbacujete i Sveto pismo.
Zato Vas pitam, prvo... Ako kršite zakon,
može li iz toga izaći išta dobro, ma koliko imali dobre namere?
Drugo, savetujem vam: iako imate prijatelje na visokim položajima,
čak ni Vaš, gospodin Džon od Volša, nije iznad zakona.
I treće, svečano Vas opominjem:
kada odete odavde,
pokorite se zakonu – i ne govorite više jeresi.
A sada idite.
Molite se svecima.
Pravite njihove ikone.
Palite im sveće.
Ako te ikone mogu da vide i čuju,
možda i glad osećaju...
Ah!
A ako su gladne, zašto im ne napravite šupljine u stomaku,
i stavite unutra hranu i piće?
Takva šala nije primerena za tako mladog čoveka.
Njegov um je pun mašte...
I svetogrđa.
Ismevate li svete ikone?
Ne više nego što je to već činio prorok Isaija.
Pisao je o čoveku koji je posekao drvo,
napravio vatru, ispekao hleb.
A kad se nahranio i ugrejao,
uzeo je ostatak drveta, napravio lik,
pao pred njega i rekao:
"Ti si moj Bog, izbavi me."
Da li se Isaija smejao dok je to pisao?
Da li je Isaija to napisao?
Vi ste sveštenik,
obrazovani u klasicima na Kembridžu.
Ako Vi, za koga verujemo da ste učeni,
učeni u grčkom, latinskom, i teologiji,
vešti u raspravama i tumačenju –
ako Vi ne možete da razumete Isaiju
ili Sveto pismo koje nepromišljeno izlažete,
kako će ga razumeti neuki narod?
Kovač? Tkač? Ratar?
Oni koji broje na prste
i oslanjaju se na nas da ih vodimo?
Samo trenutak, doktore.
Kao što je Gospod rekao:
"Hotan de elte ekeinos, to pneuma tes ale..."
Poštedite nas, poštedite nas!
Priznajem Vašu učenost.
Ali morate li se hvaliti pred nama?
Mislio sam da bi prevod nekog mogao da sablazni.
Već samo Vaše prisustvo za ovim stolom nas sablažnjava –
ali to trpimo zbog našeg domaćina
i njegove plemenite supruge.
Ako je naš Gospod govorio,
zar ne bi bilo bolje da ga čujemo na engleskom?
Voleo bih da cela Engleska može da ga čuje na engleskom.
Prokleta neka je Vaša drskost!
Šta znače te reči?
"Kad dođe On, Duh istine, uputiće vas u svu istinu."
A to, mladi Tindejl, je ono što Duh i čini –
kroz Crkvu!
Ali Crkva ima toliko različitih uverenja.
Jedan čovek prati Dunsa Skotusa, drugi Tomu Akvinskog,
treći Bonaventuru.
Ako su svi ti učeni ljudi u međusobnom neslaganju,
kako ćemo znati šta je ispravno, a šta nije – osim kroz Božiju reč?
Božija reč kaže: "Ako te oko sablažnjava, iskopaj ga."
Dajte Sveto pismo neukima,
pa će početi da kopaju oči jedni drugima.
Postaćemo narod slepaca!
Bez Božije reči, mi već i jesmo narod slepaca.
Ali bez pomoći doktora,
Božija reč je preteška za razumevanje.
Ali to je isto kao da se merilo prilagođava platnu.
Ima onoliko doktora koliko i komada platna,
ali samo je jedno pravo merilo – Sveto pismo.
A po čemu ćemo to merilo izmeriti?
Po papi!
Po papi, koga je Bog postavio na zemlji
kao direktnog naslednika apostola Petra.
Po papi, kroz koga Bog donosi istinu i pravdu!
Papa! Papa!
A šta ako je papa u suprotnosti sa Božijim zakonima?
Onda bi nam bolje bilo bez Božijih zakona,
nego papinih.
Pa, mladiću, šta kažete na to?
Ja se suprotstavljam papi i svim njegovim zakonima.
Ako mi Bog poštedi život, postaraću se da običan ratar
poznaje Sveto pismo bolje nego vi.
Oprostite, gospođo Ana.
Ja neću da sedim za stolom s bogohulnicima i jereticima.
Neću ni ja.
Ne, molim vas, sačekajte...
Neću da kvarim obrok. Povlačim se u svoju sobu.
Ti ćeš ostati tu gde jesi.
Ja ću vas lično ispratiti.
Vaša gostoljubivost je poznata, vaša trpeza nenadmašna,
i zahvaljujemo vam na ljubaznosti.
Pazite se dobro, mladiću.
Postoje vatre na zemlji, i vatre u paklu.
Pobrinite se da Vam neka ne bude potrebna, da Vas spase od one druge.
Oprostite mi, gospođo Ana.
O, Vilijame... šta da ti kažem?
Da tvoj život nije toliko besprekoran,
bilo bi lakše.
Ničiji život nije besprekoran.
Ali ja se bojim.
Plašim se za tebe, za sebe, za svoju decu.
Zar Vaš položaj nije siguran?
Džon je kraljev prijatelj.
Na njegovom krunisanju bio je njegov šampion.
Ali kralja vodi mnogo toga –
njegovi savetnici, kancelar, njegove strasti,
njegov odraz u ogledalu...
Niko nije siguran.
Bravo, mladi Vilijame.
Dobro smo ih se otarasili.
- Nisam imao nameru da...
Ne kvari to time što ćeš mi pričati šta ti je bila namera.
Više znanja imaš u svom malom prstu
nego što bi svi ti doktori ikad mogli da imaju.
Baš sam se zabavio.
Ali, lisica je sada među kokoškama –
i uskoro će perje leteti.
Neće ti oprostiti,
a ja ti ne mogu obećati zaštitu.
Dakle, želite da odem?
Ne, ne, ne!
Ako možeš da prkosiš samom papi,
mogu i ja da prkosim nekolicini neukih sveštenika.
Ako tvoj Bog želi da ostaneš,
onda ti neću reći da ideš.
Kako mogu da ti pomognem, mladi Vilijame?
Šta te muči?
Pismo govori jednim glasom,
ali stariji i mudriji ljudi, govore drugim.
Onda su oni sigurno u krivu.
Ali nemoj se zavaravati – ne greše svi u Crkvi.
Engleska ima svoje svedoke.
Voleo bih da Engleska ima Sveto pismo.
Onda to učini.
Imaš dar za to.
Imam dar, ali sam bez zakonskog ovlašćenja.
Osim ako nemaš odobrenje biskupa.
Ali koji bi biskup u Engleskoj
prkosio autoritetu pape?
Nijedan.
Ali jedan je poznat po tome da je bio blizak sa Erazmom.
Katbert Tanstol!
Idi kod biskupa Londona.
Ako Bog želi da uspeš, uspećeš.
Ali pazi šta govoriš.
On ima široke poglede, ali drugi nemaju.
Ako se vidi da si evanđeoskog uverenja,
moglo bi te skupo koštati.
Ovo je pismo preporuke, za gospodina Henrija Gilforda –
upravitelja kraljevskog domaćinstva.
Ako želiš da sretneš biskupa Tanstola...
Gospodine Džone, ne želim ništa više.
Ako bi me samo primio i dao mi dozvolu...
Primiće te.
Ali gospodin Henri ne može uticati na biskupovu volju –
to moraš ti.
Hvala Vam, gospodine Džone.
Ovo je adresa mog rođaka, Tomasa Pojnca.
Kuća mu je mala, ali bićeš lepo ugošćen
dok ne nađeš svoj smeštaj.
Možda i u biskupskoj palati.
Veoma ste ljubazni.
Uneo si radost u naš dom poslednje dve godine.
Sad će nam dom delovati prazan.
Bog neka bude s tobom, Vilijame.
London, Engleska, 1523.
Vilijame, dozvoli mi da ti predstavim Hamfrija Monmauta.
Hamfri je trgovac i čovek Pisma.
Vilijam je bio učitelj deci mojih rođaka, u Glosterširu.
Tvoje ime te je već preteklo.
Gde stanuješ?
Kod Tomasa i njegove žene – dok ne nađem sebi sobu.
Onda je više ne traži.
Moja kuća je velika –
i ko god propoveda kao ti, dobrodošao je u nju.
Nas ima mnogo, ali smo oprezni.
Vidiš onog čoveka? Šta vidiš?
Čoveka jakog kao vo.
I vere kao u malog deteta.
Hari!
Tomas govori o tvojim planovima – o tvom poznavanju grčkog –
da želiš da daš Sveto pismo Englezima.
Ako Bog želi.
Zar bi Bog želeo da se Njegova reč ne čita?
Viklif je preveo Sveto pismo,
ali ga malo ko u Engleskoj ima.
Možda Bog želi da gladujemo za njegovom rečju,
pre nego što nas nahrani.
Narod je već sada gladan.
Pogledaj...
Luter.
Dobra je, dragocena, i ima reči u sebi –
ali to nije ta Reč.
Dolazi li mnogo knjiga ovako u Englesku?
Tajno, da. Na desetine.
Ali ponavljam – mi se pazimo.
Ljudi su spaljivani i za manje.
Poruka, gospodine.
Vilijame, stiglo je – vest od Tanstola.
Biskup će te primiti sutra.
Hvala Bogu!
Možda si bio u pravu, Hamfri.
Možda je narod sada dovoljno gladan.
Ah, Tindejl! Uđi, uđi – sedi.
Hvala Vam, preosvešteni.
Gospodin Henri Gilford pokazao mi je ovo.
Oracija Izokrata,
prevedena s grčkog na latinski. Tvoje delo?
Jeste, preosvešteni.
Ovo govori lepo o tvom znanju.
Kao što, uostalom, gospodin Henri lepo govori
o tvom ponašanju i pobožnosti.
Šta tražiš od mene?
Da budem u Vašoj službi kao kapelan, preosvešteni...
I da svoje vreme posvetiš nauci, i prevodima klasika.
Imaš dar za jezik, što ne mogu da poreknem.
Šta, ako smem pitati, te preporučuje kod mene?
Erazmo o Vama govori
kao o prvom Englezu koji veoma dobro zna grčki i latinski.
Kroz Erazmov grčki Novi zavet, ja sam pronašao Hrista.
Onda Erazmo zaslužuje pohvalu.
Reci mi, ako bi bio u mojoj službi,
na kakvom bi prevodilačkom delu radio? - Na latinskom?
Na Zavetu, preosvešteni...
Sa grčkog na engleski.
I za to bi ti bilo potrebno moje pokroviteljstvo,
moj episkopski autoritet?
Da, preosvešteni.
Da... Dostojno delo.
Nema svaki sveštenik dar jezika kakav imamo ti i ja.
I većina bi imala korist od razumevanja Svetoga pisma.
Želeo bih da Novi zavet čitaju svi –
ne samo sveštenici.
Možda jednog dana. S vremenom.
Razmisli o godišnjim dobima, mladi Tindejl – kako se menjaju.
Zima prelazi u leto polako,
kroz mnoge nijanse proleća.
Narod je gladan za Rečju istine, sada.
Ta ista Reč istine,
kaže da jaka hrana nije za decu,
nego za one koji su dovoljno jaki da je podnesu.
Kada ih Crkva bude učinila odraslim,
onda ćemo ih hraniti.
Ali Pismo nas takođe podstiče da tražimo "istinito mleko Reči, da kroz nju rastemo."
Ne uskraćujemo bebi mleko,
samo zato što ne može jesti jaku hranu.
Dobro raspravljaš, i slažem se s mnogo toga što govoriš.
Štaviše, verujem da bi mnogi u Crkvi
rado prihvatili... blagu promenu.
Ali... znaš sigurno...
za Viklifa i njegove pratioce?
I znaš šta se desilo, kada je narod
došao do Pisma, i upotrebio ga da naruši Crkvu?
Ne verujem da je Pismo...
Bilo je nereda, neposlušnosti i bezbožnosti.
Ali apostol je rekao da je Božija reč živa i delotvorna –
a sam naš Gospod je rekao da nije došao
da donese mir, nego mač...
Žao mi je. Moja kuća je puna.
Već imam više ljudi nego što mogu da zaposlim...
Ali... - Verujem da ćeš u Londonu
naći odgovarajuće zaposlenje.
Ah, evo jednog pitanja... Vilijame?
Vilijame, moraš da radiš.
S kojim ciljem?
Nasmejao sam te?
Ti si samo čovek. I to je dobro.
Ponekad sam mislio da si anđeo.
Vilijame... može li biskup Londona stati na put Božijoj volji?
Šta je Božija volja?
Njegova volja je Njegova zapovest – a Njegova zapovest
jeste da propovedamo Jevanđelje Hristovo.
Ne vredi ništa ako se Reč daje na stranom jeziku.
Postoje i drugi biskupi sa ovlašćenjem.
"Eklesia"
- Oni koji su pozvani.
A upotrebio si reč "zajednica"?
Da.
Ali značenje bi bilo – "crkva".
A Crkva danas označava gomilu obrijanih, podmazanih,
kako ih sada zovemo – sveštenici.
Ali reč "eklesia"...
"Eklesia"...
odnosi se na "zajednicu" koja veruje u Hrista.
Aha, oprosti mi.
Kuda ideš?
Da razgovaram s Hamfrijem.
Već je stupio u kontakt s nekim štamparima.
Hoćeš da štampaš bez dozvole?
Posle Tanstola, niko mi je neće dati.
Zar će obična dozvola stati na put Božijoj volji?
Zabrinut sam, Vilijame.
Ceo dan sam proveo govoreći sa štamparima,
svakim čovekom u Londonu koji štampa.
Postao sam im napast.
Zar su svi bez vere? - Nipošto. Neki su sa nama.
Ali nijedan čovek neće štampati Sveto pismo bez dozvole.
I ako je nema u Londonu, nema je ni u Engleskoj.
Onda idem u Nemačku da ga tamo štampam.
Ako Luterove knjige mogu stići do Engleske,
moći će i moje.
Keln, Nemačka, 1525.
Hajde, Vile, pročitao si to već deset puta.
I dalje nisam zadovoljan.
Zato što si svadljive prirode.
I zato što tvoj prevod nije u skladu –
A savršeno se slaže s grčkim.
Hajde, Piter Kventel nas čeka.
Kako može da se slaže s grčkim, kad za jednu grčku reč
daješ više značenja na engleskom?
Zašto na jednom mestu "idou" znači "gle",
a na drugom "evo" – a onda negde "pogledaj" ili "vidi"?
Koju bi grčku reč ti koristio za "gle"?
"Idou".
A za "evo"?
Pa, takođe "idou", ali...
A za "pogledaj", ako je značenje isto?
Ne...
Onda je prevod ispravan, a njegovo čitanje – obogaćeno.
Ako smo verni Božijoj reči,
nema razloga da zamaramo one koji je žele čitati.
Englezi imaju jezik koji je bogat i lep,
i blagosloven beskrajnom raznolikošću.
Zašto ga onda ne bismo koristili u potpunosti?
Dobro jutro, gospodine Kventel.
Ako Vi tako kažete, gospodine Tindejl.
Iako sam upravo jutros štampao da su "dani zli, i da treba da iskupljujemo vreme."
Čitate moj prevod?
Teško da bih ga mogao štampati bez čitanja.
To je muka koju moram podnositi ako želim da nastavim zanat.
Gospodine Kventel, svaki blagoslov Vama je povod za žalbu.
Gde je Vaš rad od jutros?
Ispod onih džakova tamo, sakriven.
Ako želite da vam knjige budu izložene,
radite bolje u Hamburgu, a ne u Kelnu...
I da Vama ne dam dobar posao?
Ili u Vitenbergu.
Mnogo je gradova u Nemačkoj
koji bi rado primili Vaše jeresi.
Bio sam skoro godinu dana u Hamburgu,
a u Vitenbergu sam upoznao svog vernog prijatelja Vilijama Roja.
Dobar Vam dan, gospodine.
A "jeres" o kojoj govorite jeste Jevanđelje Hristovo.
Tako Vi kažete, gospodine.
Ali ja ću verovati svom svešteniku.
On je, kao i ja, dobar zanatlija koji ne naplaćuje mnogo.
A Hristos je najveći majstor zanata,
čije delo se nudi besplatno.
Jesu li ovi primerci završeni?
Ali nisu suvi, gospodine.
Oh...
Hmm... Lepo se čita:
"Ako govorim jezicima ljudskim i anđeoskim,
a ljubavi nemam,
postao sam kao zvono koje zveči ili cimbal koji zveči.
I ako imam dar proroštva, i razumem sve tajne,
i sve znanje...
i ako imam svu veru
da mogu i gore da premestim,
a ljubavi nemam – ništa sam.
I ako razdam sve svoje imanje da nahranim siromahe,
i ako predam telo svoje da se spali,
a ljubavi nemam – ništa mi ne koristi.
Ljubav dugo trpi, i ljubazna je.
Ljubav ne zavidi,
ljubav se ne hvali, i ne uznosi se.
Ne ponaša se nepristojno,
ne traži svoje, ne srdi se,
ne misli zlo, ne raduje se nepravdi,
a raduje se istini.
Sve podnosi,
sve veruje, svemu se nada,
sve izdržava.
Iako će proroštva prestati,
jezici umuknuti, i znanje nestati,
a ljubav nikada neće prestati.
Jer delimično znamo,
i delimično prorokujemo.
A kada dođe ono savršeno:
onda će nestati ono što je delimično.
Kad sam bio dete, mislio sam kao dete:
a kad sam postao čovek, ostavio sam ono što je detinje.
Jer sada vidimo kroz staklo, mutno.
A tada ćemo videti licem u lice. (13. poglavlje, 1. Korinćanima)
Sada znam delimično:
a tada ću znati, kao što sam i sam spoznat.
A sada ostaju vera, nada i ljubav, ovo troje.
Ali najveća među njima je ljubav.
Senatore Rinki, pobegao sam iz Frankfurta
jer su tamo jeretici podivljali.
Oprostite ako delujem pomalo nervozno.
Nervozni? Zbog mene?
Imam staru majku i malu bratanicu
još uvek u Frankfurtu.
Ne morate da strahujete za njih.
Ovo je Keln, gospodine Kohlaus.
Mi smo pošteđeni luteranskog ludila,
i dokle god dišem, tako će i ostati.
Recite mi, šta ste to saznali?
Dva Engleza su u ovom gradu.
Ovo je delo na kojem oni rade.
Lepo izrađeno.
Šta je to?
To je poslanica svetog Pavla, Korinćanima.
Našao sam ovaj primerak u štamparskoj radionici
Pitera Kventela.
Slučajno?
Slučajno sam razgovarao s nekim radnicima
gospodina Kventela – i jedan, uz dosta vina,
bio je neoprezan.
Koliko neoprezan?
Rekao je da će, hteli to kralj i kardinal Jorka ili ne,
cela Engleska uskoro postati luteranska.
Engleska?
Nikada!
Rekao je da će uskoro svaki Englez
imati Sveto pismo na svom jeziku.
I da će to doći iz Kelna.
To nikako neće!
Gde se nalazi ta štamparija Pitera Kventela?
Vile!
Vile! Imamo samo nekoliko minuta...
Da bežimo odavde!
Zašto? Šta se desilo?
Otkrili su nas!
Požuri! Moramo da idemo!
Ko nas je otkrio?
Herman Rinki.
Ko nas je onda izdao?
Nije važno.
Ali knjige... rukopisi...
Moramo u štampariju...
Imam sve što nam treba. Požuri!
Već su na vratima!
Ovo – napolje, ispod džakova...
A ti – uradi isto s onima tamo.
I požurite, molim vas. Nemamo mnogo vremena...
Nema vremena uopšte, gospodine Kventel...
Molim vas, ostavite sve kako jeste.
Dakle, gospodine Kventel, ko Vam je naručio ovo...
Ovo podmuklo delo?
Gospodine Kventel, zar Vam nije dovoljno što ćete izgubiti priliku za rad?
Hoćete li izgubiti i slobodu?
A možda...
Možda i život?
Njegovo ime je Vilijam Tindejl.
Vilijam Tindejl... Hm...
Iznenada, Vulsej, iznenada – ne postepeno ni podmuklo,
nego iznenada – imamo Sveto pismo...
na engleskom... svuda!
Odjednom, Vulsej, imamo gnev biskupa.
Odjednom, Vulsej, se priča o kraju sveta –
a ja o tome nisam obavešten!
Zašto?
Zato što sam samo – kralj?
Zar je moje veličanstvo tako beznačajno?
Ko je Vilijam Tindejl?
Neki nisko-rangirani sveštenik, gospodaru.
A je li taj isti "nisko-rangirani sveštenik"
na koga me je ambasador iz Španije upozorio pre godinu dana?
Jeste.
I je li to taj isti "nisko-rangirani sveštenik"
za koga se kaže
da je naumio da prevede celokupno Sveto pismo?
Taj isti.
A gde je moja naredba da bude pronađen i zaustavljen?
Imam ljude sada u Francuskoj, Nemačkoj i Flandriji
koji neprekidno tragaju za njim –
ali bezuspešno.
Premešta se s mesta na mesto...
Štampa Sveto pismo na leđima neke mazge, možda?
Zar ne, Tomase? Ha!
Nije to tema za šalu, gospodaru.
Ti ćeš meni da kažeš da to nije šala?
Kojeg si slepog, polupametnog čoveka
postavili da ga pronađe?
Džona Haketa.
Oh, Džona Haketa!
I gde ga je taj Džon Haket tražio?
Gde god je Tindejl viđen, ili o njemu bilo šta rečeno:
Hamburg, Keln, Vorms, Marburg, čak i Vitenberg...
Vitenberg?
Da.
On je u ligi sa Luterom?
Bez sumnje.
Onda je on zaista jeretik.
Pronađite ga i spalite njegove knjige.
Uhapsite ga, i dovedite ga k meni.
Hajde, Tomase.
Želim da razgovaram s tobom sada.
Došao si da se igraš?
Ne, Ana, došao sam da razgovaram.
Bolje bi ti bilo da se igraš.
Čelo ti je ozbiljno naborano.
Svet je ozbiljno mesto.
Hajde, hajde, ti se igraj. Ja ću da gledam i da uživam.
Njena mladost i lepota me diraju.
To je očigledno.
I njena narav.
Osmeh... smeh... nevinost.
Zar tebe to ništa ne dira, Tomase?
Kad bih to sebi dopustio. Ja sam oženjen čovek.
A ja nisam?
Želiš li da me ukoriš?
Nije na meni da ukoravam bilo koga osim sebe – što i činim često.
I ja takođe, ali košulja od kostreti bi me samo svrbela,
a nije baš pristojno da se kralj stalno češe.
Da li biste me ukorili zbog moje košulje od kostreti?
Samo bih voleo da prestaneš da se češeš.
Nije ništa prikladnije ni za člana Tajnog saveta,
nego što je za kralja.
Šta je s tim Tindejlovim zavetom?
Je li prevod ispravan?
Ima grešaka u njemu.
Tanstol bi rekao da ih ima tri hiljade. Kako to zna, ne znam –
nema toliko prstiju.
Grešaka sigurno nema toliko puno...
Ali knjiga, je zla?
Zlo će iz nje proizaći.
Zašto?
Hajde, Tomase, ti si moj prijatelj.
Uzvraćam ti tvoju iskrenost svojom.
U svom neznanju i ludosti ne mogu da shvatim, kako jedna
obična knjiga može da nanese toliko štete.
Ljudi će pomisliti, imajući Sveto pismo,
da poseduju istinu – ali to je obmana.
Hoćeš da kažeš da Sveto pismo nije istina?
Oh, jeste.
Ali je kao pomorska karta.
Iako čovek ima brod koji plovi morem, i kartu na svom jeziku,
ali ako nema znanje pomorca,
da tumači tu kartu — brod mu je izgubljen.
Sveto pismo je ozbiljna stvar.
Ljudi moraju imati mudre savete Crkve da bi ga razumeli.
Ali ti ga čitaš, Tomase, na grčkom i latinskom,
koji su ti poznati kao i sam engleski.
Razumeš li ga ti?
Delimično.
Delimično! Delimično!
Ali ti si Tomas Mor!
Ako ga ti razumeš samo delimično,
gde je čovek koji bi ga onda mogao razumeti u potpunosti?
Možda nema takvog čoveka... Ali puno telo Crkve...
Imam problem sa Katarinom, mojom ženom –
ne može mi roditi dete.
Imam problem s Anom Bolen –
koja mi može roditi sina, naslednika engleskog prestola,
ali ne mogu da je uzmem za ženu...
Takva pitanja prevazilaze moje znanje.
I imam problem s Mojsijem –
koji je napisao u Svetom pismu,
Ako čovek uzme ženu svog brata, to je nečisto, i ostaće bez poroda.
A, ja sam uzeo ženu svog brata, i nemam sina.
Kako bi ti protumačio to Pismo?
Ja nisam teolog.
Ali ti si učenjak, Tomase,
čije znanje je neprevaziđeno.
Kako bi ja, ja, mogao da ga tumačim?
Savetovao bih Vam da tražite mišljenje učenih doktora,
čak i od njegove svetosti – pape.
Pape!
Kako misliš da bi Vilijam Tindejl odgovorio?
E to, gospodaru, morate pitati njega.
Mnogo toga bih ga pitao.
Želim da se pronađe.
Ja sam trgovac, Vilijame.
Moj posao me vodi ovde. (Marburg, Nemačka, 1527.)
A kakvom to dobrom providnošću te je trgovina dovela u Marburg?
Tražio sam te – i našao sam te.
A ako sam ja uspeo, možda ni Džon Haket
i svi kraljevi ljudi nisu daleko.
Našao si me, Hamfri, jer si mi prijatelj,
i jer si kao takav poznat, i jer Bog to hoće.
Kakve vesti donosiš?
I dobre i loše.
Novi zavet se širi širom Engleske,
ali svuda se spaljuje po izričitom naređenju
Vulseja i kralja.
Time što ga spaljuju, rade ono što sam i očekivao.
I isto će učiniti ako spale i mene.
Ako te pronađu, Vilijame, spaliće i tebe.
Za ljude kao što smo mi, Engleska nije srećno mesto za prebivanje.
Hajde, izlazi!
Džone Frite, razočaran sam što ti,
od svih ljudi, postupaš tako sa mnom.
Gospodine kardinale, ja sam taj koji je iz tamnice izvučen.
Jesam li ja loše postupio sa Vama, ili je obrnuto?
Postavio sam te u svoj koledž ovde u Oksfordu,
da radiš na slavu Božiju.
I pred Bogom i ovim prisutnima,
ja izjavljujem da je to moj jedini cilj.
Ako ti je to cilj,
zašto ideš putem koji vodi u propast?
Luterova jeres... Tindejlova jeres.
Novi zavet Gospoda našeg Hrista nije jeres, gospodine kardinale.
To je prevod!
Nezakonito načinjen od strane siromašnog učenjaka,
čije je srce daleko od Božije blagodati.
To je istinit prevod, verno načinjen,
od jednog od najboljih grčkih učenjaka našeg doba,
čoveka čije srce nosi pečat samog Hrista.
A ti to znaš?!
To ja znam.
Pa kad već znaš tog čoveka tako dobro,
možda ćeš ga ubediti da dođe pred nas,
i odgovori na neka pitanja.
Ne znam gde se nalazi,
osim što znam da je u inostranstvu.
Džone Frite, znaš li ti, da sam ja u ovoj kraljevini papin predstavnik?
Da ja donosim sve odluke o religiji,
kao da sam sam papa?
Znam da nam je Bog dao Sveto pismo.
Odlučite kako hoćete, gospodaru, ali ja ću ostati uz njega.
Odvedite ga! Neću više da slušam ovo.
O, da mi je samo da zgrabim Tindejla,
za njegovo mršavo grlo!
Ono je svuda.
Od najviših do najnižih mesta.
Što više spaljujemo, više ih se pojavljuje.
A sad i ovo delo: "Poslušnost hrišćanina".
To je kuga i zaraza.
Da.
Pa, ako vatra ne može da uništi ovu jeres, onda to mora učiniti tvoje pero.
Preosvešteni, zakon mi ne dozvoljava da čitam jeretike,
a kamoli da raspravljam s njima.
Nemojmo se igrati, Tomase.
Imaćeš dozvolu da čitaš šta god želiš.
I više od toga – ja ću ti lično platiti.
Pet hiljada funti da napišeš odgovor.
Pet hiljada funti!
Pa, mogao bih s tim da živim kao princ čitavih nekoliko života.
Ja ću se potruditi za to.
Ne.
Uzeću pero u ruku protiv Tindejla
za slavu Božiju i Njegove Crkve,
i neću uzeti niti jednu paru za to.
Ako veruješ obećanjima, onda te Božija istina opravdava –
odnosno, oprašta ti grehe
i zapečaćuje te svojim Svetim Duhom.
Ako imaš pravu veru, videćeš tu preobilnu
i beskrajnu ljubav i milost koju Bog ima...
Ana... dođi ovamo.
Mislio sam da će zauvek biti ovde...
Ričarde!
Ne smeš biti ovde!
Moja gospodarica... i kralj je s njom!
Otišli su, otišli su.
Ali mogli bi se vratiti!
I ako te zateknu ovde...
Samo jedan poljubac, to je sve što tražim.
Ali, Ričarde...
Samo jedan poljubac.
I uzimam ovu knjigu za taoca.
Daj mi je!
Samo jedan poljubac.
Knjiga je od gospođe Ane. Ona...
I požuri, ljubavi.
Idi! Sakrij se! Odmah!
Dođi, moraš mi pomoći s haljinom.
Kralj će me povesti na jahanje.
Džone! Slava Bogu!
Uđi! Uđi!
Kako si pobegao?
Nisam pobegao, brate.
Pustili su nas na slobodu. I mene, i Betsa, Samnera, Radlija...
I još neke.
Pustili su vas?
Da li je to dobri Gospod dotakao srce kardinala?
Vulseja? On više nije mogao da podnese smrad smrti –
a njegova pozicija je ionako već dovoljno krhka ovih dana...
Tako sam i čuo.
I previše učenjaka je već umrlo njegovom rukom.
Ali dosta o tome. Slobodan sam.
Bog je postupio nežno sa mnom.
Reci mi vesti o Vilijamu. Jesi li ga video?
Jesam.
Dobro je, i telom i duhom, i ispunjen je Duhom Svetim.
Iako izgleda da bi mu cela Evropa naudila.
A rad?
Napreduje dobro.
Uskoro ćemo imati i Mojsijeve knjige, ako Bog da.
Moram da idem k njemu.
Sad?
Da, čim budem mogao.
Ako si ga ti pronašao, mogu i ja.
Ali zašto?
Ima još posla koji treba da se uradi ovde.
Ništa nije toliko važno.
A šta ja da radim ovde?
Ne smem da izgovorim ni reč.
Moramo biti oprezni, da, ali...
Oprezni?!
Muškarce, žene i decu, od najviših do najnižih,
hapse i spaljuju zbog toga što čitaju
i veruju istini – a kamoli što je govore.
Moramo ispitati učenja Crkve pomoću Pisma,
ali razumeti Pismo
prema onome što Crkva kaže.
Pitaš se da li vazduh daje svetlost Suncu,
ili Sunce vazduhu?
Da li je Jevanđelje pre Crkve,
ili Crkva pre Jevanđelja?
Da li je Crkva pre Jevanđelja,
ili Jevanđelje pre Crkve?
Kažem Vam,
Rimska crkva iz koje su Luterani izašli,
bila je pre njih – i zato je ona prava.
Ko ste vi? Šta hoćete?
Koja si pisma i knjige nedavno primio iz inostranstva?
Nedavno? Ništa.
Dobro, a kakvu si pomoć pružio ikome ko živi u Evropi?
Nikakvu – već više od tri godine.
Vilijam Tindejl je boravio kod mene šest meseci –
i živeo je život kakav bi dobar sveštenik trebalo da vodi.
Dao sam mu deset funti kad je otišao, ali ništa od tada.
Gde je Tindejl sada?
Ne znam.
U poslu sam ga sreo jednom u Marburgu,
pre nekoliko meseci, ali ubrzo nakon toga je otišao.
Znači – imaš vesti o njemu?
Samo da je doživeo brodolom i da su svi njegovi rukopisi izgubljeni.
Gde je sada – ne znam da kažem.
A Majls Koverdejl?
Nije li istina da je upravo sada Koverdejl negde s Tindejlom,
i da zajedno rade na prevođenju Mojsijevih knjiga?
Ne znam ništa o Koverdejlu.
Ako je to istina, onda ste vi bolje obavešteni nego ja.
A šta je sa ovima?
Te knjige su već dve godine otvoreno ležale na mom stolu.
Nikad nisam čuo da su sveštenici, kaluđeri ili laici naučili išta pogrešno iz njih.
Ne možeš staviti suvu granu u vatru a da ne plane,
niti gajiti zmiju u nedrima,
a da te ne ujede.
Optužen si da si pomagao
onima koji prevode Sveto pismo na engleski,
da si kupovao spise Martina Lutera,
da si ih uneo u kraljevstvo, i najzad –
da si rekao kako sama vera može spasti čoveka.
Kakva je tvoja odbrana i izjava?
Ništa od toga neću poreći.
Nemam odbranu, ali imam molbu.
Ja sam trgovac.
Šta će biti s mojim radnicima,
ako me zatvore ili spale?
Njima treba plata svake nedelje –
a ko će im je dati?
Takođe, imajte u vidu da moja trgovina donosi
veliki prihod kraljevskoj carini.
Ako mene ne bude, taj promet će stati.
Pustite ga.
Pažljivo trguj, trgovče.
Apostoli su usmeno
naučavali mnoge stvari koje nisu zapisali –
da ne bi pale u ruke
podsmehljivim neznabošcima...
Pitaš – odakle dolazi ispaštanje,
molitva svecima, i čistilište...
Čudim se da negirate čistilište, gospodine Tindejl.
Osim ako nije zasigurno, da Vi idete pravo u pakao.
I ti kažeš da, voliš ovog momka?
Da, zaista, gospodaru moj.
Neka bude rečeno onda – njena ljubav prema tebi,
zajedno s mojom ljubavlju prema gospođi Ani,
spasli su ti život.
Da nije bilo molbi s obe strane koje su došle do mene,
ne bi ostao ništa više nego gorivo za Vulsejevu vatru.
Neizmerno sam Vam zahvalan, gospodaru.
I treba da budeš.
Sad idi.
Da, gospodaru.
I nemoj više čitati jeresi!
Moj gospodaru.
Dakle, koja je to knjiga koja je skoro koštala ovog momka života?
Ova, gospodaru.
Pročitaj mi nešto.
"Kraljevi moraju odgovarati za svoja dela samo Bogu.
Niko ne može biti izuzet od te Božije naredbe –
ni redovnici, ni kaluđeri, ni bilo ko,
ništa što pape i biskupi mogu smisliti za sebe,
ne oslobađa ih kraljevog mača ako prekrše zakon.
Jer pisano je: 'Neka se svaka duša pokori
vlastima koje su iznad nje.'"
Odlično! Ovo je zaista knjiga koju kraljevi treba da čitaju –
a posebno ja.
A ko je ovo napisao?
Vilijam Tindejl.
Onda ću je pročitati, i još ćemo razgovarati.
Ah, Tindejl... kamo sreće da je sada uz mene u ovim vremenima.
Mora biti pronađen.
Antverpen, Belgija, 1531.
Hvala.
Vi ste Stefan Vogan?
Jesam.
I nosite pisma od kralja Engleske?
Ko ste Vi?
Poslao me je neko
ko se naziva Vašim prijateljem.
Neko ko silno želi da razgovara s vama.
Ko je taj prijatelj? Gde je on?
Ne poznajem ga, ali ako pođete sa mnom,
videćete to sami.
Zašto bih Vam verovao?
Zašto ne biste?
Zašto bih Vas obmanuo?
To je pitanje koje ja Vama treba da postavim.
Vaš prijatelj kaže da ste ovde
u Antverpenu već četiri duga meseca, a da ništa niste postigli.
Kako to on zna?
Ima mnogo prijatelja u ovom gradu.
Zamolio me je da Vam kažem da biste mogli ostati
još samo dvadeset i četiri časa, osim ako ne pođete sa mnom.
Nisam platio pivo.
Biće plaćeno.
Zar ne znaš ko sam ja?
Ja sam Vilijam Tindejl.
Kralj bi želeo da se vratiš u Englesku.
Kralj ne zna šta traži.
Mogu da ponudim samo Božiju Reč –
mala uteha čoveku koji želi da se otpusti svoju ženu,
bilo da je kralj ili običan čovek.
Ali njegov sukob sa Rimom...
nije moj sukob.
Ali ako imate zajedničkog neprijatelja,
zar je važno što nemate isti princip,
ako je neprijatelj poražen?
Kraljev um je uz Rim.
A njegovo srce je uz Anu Bolen.
Njegov sukob je sa samim sobom.
Što se mene tiče – i srcem i razumom –
moram se brinuti samo za Božiju reč.
Onda iskoristi priliku za Božiju Reč!
Dođi u Englesku.
Upozorio sam njegovo veličanstvo na podmukle puteve sveštenstva.
Ja sam verni podanik kralja, i želim da on to zna.
Onda dođi u Englesku.
Ovde trpim glad, žeđ, hladnoću,
gorku odvojenost od prijatelja –
nevolje, i stalnu opasnost.
Ali veruj mi, ništa mi to ne smeta
ako time slavim Boga,
iskreno služim kralju i budem od koristi
njegovom narodu.
Bog zna da se ne bojim da umrem i da budem s Hristom,
ali kako će moje delo napredovati
ako budem vezan za stub i spaljen?
Bićeš siguran.
Reci to za Vulseja.
Vulsej je mrtav. A Kromvel ti je naklonjen.
A Tomas Mor, i kancelar –
rado bi izgubili ruke da dođu do mog vrata.
Traži koje god hoćeš garancije, i kralj će ih dati.
Takva obećanja ne moraju ga obavezivati.
Sveštenstvo će ga ubediti da sam jeretik.
Znači, nećeš se vratiti?
Vratio bih se...
ali ne mogu.
Ako ne mogu da te ubedim,
zašto si onda pristao da me sretneš?
Da izrazim svoju lojalnost prema kralju...
i da ti predam ovo, da mu predaš –
da ih pročita.
Noć se spušta i uskoro će gradske kapije biti zatvorene.
Moramo ići, svako na svoju stranu.
Hoćemo li se ponovo sresti?
Bog neka bude s tobom.
Gospodine sekretaru Kromvel...
"...iznesite pred Vaše veličanstvo ono što, po mom skromnom mišljenju,
mogu reći o tom čoveku. Uveravam Vas da nikad nisam
govorio s čovekom koji je više..."
Ne želim da čujem šta on misli o njemu, Kromvele!
Vogan ga ionako previše ceni.
Pročitao sam, sve ovo.
Tindejlovo osporavanje mog kancelara,
i kažem ti ovo:
puno je laži, bune i klevete!
Znači, Vaše veličanstvo je promenilo mišljenje?
Moje veličanstvo jeste – i te kako!
Slušaj ovo... ovaj... izveštaj od tvog "agenta" –
ovo je ono što bi Tindejl rekao meni. Meni!
Kralju!
Kakvu drskost taj čovek ima...
"Ako biste se udostojili... udostojili...
dozvoliti samo jednostavni tekst Svetog pisma
da kruži među narodom,
obećao bih da više nikada neću pisati.
Bacio bih se pred Vaše noge,
ponudio svoje telo kao žrtvu,
spreman da se, ako treba, podvrgnem mučenju i smrti."
Bar zna šta bi ga moglo čekati.
Ali mnogo toga što Tindejl piše i govori
moglo bi ići u Vašu korist.
Dozvolite mi da Vas podsetim, Vaše veličanstvo –
divili ste se njegovoj učenosti, i želeli da se vrati.
A sad želim da ostane daleko.
Tvrdoglav je i okoreo, čovek koga nije moguće promeniti.
Srećan sam što nije u Engleskoj.
Naći ću drugog učenjaka –
još stotinu njih, i boljih od njega.
Šteta je, Vaše veličanstvo, što se i Džon Frit našao među sektašima.
Ah! Džon Frit. Ko je uopšte Džon Frit?
To je čovek velikog ugleda
u nauci i učenosti.
I on, takođe, ima neka svoja mišljenja,
koja bi možda mogla prijati Vašem veličanstvu.
Dopustite mi da Vam kažem, gospodine sekretare –
Tindejl nije kukavica, ali...
Da, da, ne sumnjam u to...
Ali kad mu rođenog brata vodaju kroz grad na konju,
i kad ga za jeretika proglasi sam kancelar...
Znam, bilo je to politički nepromišljeno, ali...
Kako onda da ubedim tog čoveka
da mu je bezbednost zagarantovana?
Problem.
Ili da će mu povratak u Englesku biti od koristi?
Vogane, slušaj me.
Kralj je izgubio svoje strpljenje s Tindejlom.
Jeste?
Snažno želi pomirenje s Džonom Fritom.
Fritom?
Jer veruje da Frit nije tako duboko ogrezao kao Tindejl na zlom putu.
Zlom?
A kralj, uvek pun milosti,
spreman je da ga primi u svoju naklonost.
Zato pokušaj da ga privučeš.
S ljubavlju... Promišljeno.
Zaista...
Ovo je razlog za tugu, Tomase.
Šta mi tvoja ostavka poručuje?
Da visoka dužnost zahteva visoku mudrost –
koju ja ne mogu pružiti.
Ništa više.
Mislim da ima nešto više.
Mislim da mi želiš reći da si čovek savesti,
i da ne možeš služiti dvojici gospodara.
Gospodaru, radujem se što služim dvojici gospodara.
Služim Vama kao svom kralju,
i služim Njemu, koji je gospodar obojici nas.
Tomase, Tomase,
ne možeš da pristaneš na moj razvod od Katarine –
i ovo je način na koji si odlučio da mi to kažeš.
A kako ćeš sada provoditi vreme?
U raspravama i pisanju?
I u siromaštvu.
Onda idi.
Tomase... Ti si mi ukor!
A ti bi išao u Englesku?
Da.
Džone... Nema čoveka na zemlji koga više volim od tebe.
Niko u Gospodu ne može učiniti toliko
od onoga za šta se nadam i za šta se molim.
Ali da li to mogu učiniti ovde, u stranoj zemlji?
Budi samo srećan što to možeš učiniti uopšte, gde god to bilo.
U Engleskoj te ne čeka ništa...
Ono što me čeka u Engleskoj nije ni gore ni manje
od onoga što si ti pretrpeo ovde.
Bio si gladan, promrzao, progonjen –
čak si preživeo i brodolom...
I sve to si proveo godinama, daleko od onih koje voliš.
Šta mi Engleska može učiniti što tebi svet već nije učinio?
Džone, ovde imaš ženu. I ovde imaš posla.
Pitaš me šta Engleska može?
Pitaj one koji više ne mogu da odgovore.
Pitaj Bilnija, pitaj Tjuksberija, pitaj Bejfilda...
Da... i kako si mi ti jednom rekao –
oni će primiti bolje vaskrsenje.
Ako mi Bog da snage, neću ustuknuti ni pred lomačom.
Vilijame, idem u Englesku, ne zato što kralj Henri to traži,
nego da širim Jevanđelje Hristovo.
A kako ćeš širiti Jevanđelje sa lomače?
Koliko će ljudi da te čuje? Kakvo će dobro iz toga proizaći?
Moram da idem gore u Jerusalim.
Ako Bog tako hoće.
Ljubljeni i voljeni brate,
budi trezven, razborit, mudar i oprezan.
Drži se nisko pri zemlji, izbegavaj gomilu i velike rasprave.
Tumači Zakon istinito, i otkrij zavesu Mojsijevu,
da bi osudio svako telo, i pokazao da su svi ljudi grešnici.
Zatim otkrij milost našeg Gospoda Isusa,
i pusti ranjene savesti da piju iz Njegove dobrote.
Ljubljeni u mom srcu, nema nijednog čoveka
u kome imam toliko nade i poverenja
i u kome se moje srce toliko raduje.
Ne toliko zbog tvog znanja i darova koje imaš,
već zato što hodiš po onome
što savest može osetiti,
a ne po umišljaju ljudskog razuma.
Zar ne veruješ da je prirodno telo Hristovo –
njegovo meso, njegova krv, njegove kosti –
prisutno pod pričesti,
i to doslovno, bez bilo kakve simbolike?
Ne... Ne verujem.
(Tindejl piše) Drži se čvrsto Stene Božije pomoći,
stoj čvrsto i predaj se Bogu.
On je naš Bog i njemu pripada slava...
Kao ovca vezana rukom mesara, koja bojažljivo gleda
i moli da joj krv brzo bude prolivena –
tako i ja molim svoje sudije da mi krv bude prolivena sada,
ako će mojom smrću kralju biti otvorene oči.
Ljubljeni i voljeni, ne boj se ljudi koji prete,
niti veruj onima koji govore blago.
Tvoj cilj je Jevanđelje Hristovo,
svetlost koju treba hraniti krvlju vere.
Ti nisi sam.
Sledi primer sve svoje mile braće,
koji biraju da pate u nadi za bolje vaskrsenje.
Nosi sliku Hrista u svom smrtnom telu,
i drži svoju savest čistu i neokaljanu.
Tvoja žena je saglasna s voljom Božijom,
i ne bi želela da se, zbog nje, Božija slava sputava.
Kao što je naš Gospod Isus plakao nad Jerusalimom,
hoće li sada plakati nad Engleskom? Hoće li plakati zbog onih
koji ubijaju proroke i spaljuju one koje on šalje?
Hoće li sakupiti decu Engleske
kao što kvočka skuplja svoje piliće pod krila?
Ja nisam učenjak, Vilijame,
ali čini mi se da u jednoj dobroj porodici
deca veruju Ocu –
čak i kada ne razumeju mudrost, koja dolazi tek s godinama.
Da.
I ponekad, gospođo Pojnc, dobra majka,
može reći pravu reč nevernome detetu.
Ko zna, možda i sada,
šta dobri Gospod sprema za svoj narod.
Znaš li ti ko sam ja?
Da, preosvešteni.
Vi ste Stoksli, biskup Londona.
A šta znaš o meni?
Da ste mudri, i milosrdni, i...
Ne laži! Ne znaš ništa takvo!
Tanstol je bio mudar i milosrdan, blag i dobar.
Ja sam mudar.
Milosrđe koristim štedljivo –
i nikad na ološ kao što si ti.
Ne, preosvešteni.
A sad ću ti reći šta ja znam o tebi.
Ti si Hari Filips – lopov, lažov, ništarija,
i sramota svome ocu.
A sada, reci mi – šta je zajedničko tebi i meni?
Ne može biti ništa zajedničko, preosvešteni,
između jednog ološa kao što sam ja, i nekoga kao što ste vi.
Oh, ti ljigavi bedni stvore.
Ja ću ti reći.
Šta misliš o ovim knjigama?
"Poslušnost hrišćanina".
"Praksa prelatâ".
"Priča o zlom Mamonu".
"Novi zavet", na engleskom.
One zaslužuju prezir, preosvešteni.
A njihov autor?
Treba ga baciti u plamen i spaliti.
Eto ga! Imamo znači nešto zajedničko.
Reci mi – zašto, po tvom mišljenju, Vilijam Tindejl još uvek živi,
i radi i truje ovo srećno ostrvo svojim otrovom?
Zato što je lukav i dobro se skriva.
Onda njegovo hvatanje zahteva čoveka jednako lukavog?
Da, preosvešteni.
Ti si taj čovek.
Naći ćeš ga, uhapsiti i dovesti meni.
Ali, preosvešteni...
Ili ću za tebe pronaći najmračniju, najhladniju,
najvlažniju ćeliju u celom Londonu –
i tamo ćeš provesti ostatak života.
Da, preosvešteni.
Tomas Mor... Kako li su silni pali.
Ovde sam podjednako blizu neba
kao što bih bio u svojom domu.
Tomase, ja sam ti prijatelj.
I kralj je prema tebi bio dobar i milostiv gospodar.
To nikada nije bilo sporno.
Onda to i reci.
Jesam. I kažem.
Tomase, parlament je izglasao kraljevu vrhovnu vlast.
On je poglavar Crkve.
Nisam izgovorio ni reč protiv toga.
Ali ni jednu reč za to.
Tvoje ćutanje te osuđuje.
Tako će reći.
To je izdaja, Tomase.
Ako moram da umrem, dželat neće učiniti ništa drugo
nego što će mi otvoriti kapije neba.
Umreću za svoju veru u Katoličku crkvu,
kao dobar sluga Božiji i kraljev,
ali na prvom mestu Božiji.
U mladosti, svi dani su kao leto.
Jahali smo zajedno kao dečaci, zar to ne znaš?
Ali sad je leto prošlo,
i mogu samo da se osvrnem s ljubavlju.
Ti si retki i pravi prijatelj, Džone.
Takođe je to bio i Tomas Mor.
Džone!
Ne, ne – pusti ga. Dokazuje ono što govorim.
Ko bi drugi, osim pravog prijatelja, bio toliko smeo?
Niko, osim prijatelja iz mladosti.
Tomas je zaista bio prijatelj.
Izgubio je glavu zbog državnih razloga –
ali sam ga veoma voleo.
Reci mi... Nije li Vilijam Tindejl
boravio ovde pre mnogo godina?
Jeste, pre dosta vremena.
Bio je učitelj naše dece.
Kakav je bio tada?
Kakav je bio?
Pa, ja sam pročitala sve što je napisao.
Čini mi se da takve divne reči
dovoljno govore o čoveku koji ih je napisao.
Čini mi se da se ne slažeš sa svojim gospodarem.
Ona mi je žena, zaboga.
S kim drugim da se ne slaže ako ne sa mnom?
Vilijam Tindejl je bio – i još uvek jeste – čovek hrabrosti,
mudrosti i beskrajne dobrote.
I ja sam ga tako doživela.
Još uvek, kažeš? Znaš za njega i dan danas?
Po glasu.
On boravi kod mog rođaka, Tomasa Pojnca.
Znaš li gde je?
Živi u inostranstvu – ne znamo gde.
Moj rođak je trgovac, čovek putnik.
Možda su podelili smeštaj u poslovne svrhe –
ali ništa više.
Znaš... često mislim da je kruna teška –
kad mi ni prijatelji ne veruju.
Gospodine Tindejl?
Samo trenutak, gospodine.
Molim vas – povedite ga.
Bog neka bude s vama.
Gospodine? Ja sam Hari Filips, gospodine.
Došao sam da Vam se predstavim.
Filips... Filips...
Čuo sam vas jutros kako propovedate, gospodine –
reči su bile, ako smem reći,
pune istine i snage, na veliku slavu Hrista.
Reč je bila samo njegova.
A ja sam čitao iz Pavlove poslanice crkvi u Korintu.
Ali – na engleskom!
Student sam na Luvenskom univerzitetu.
Tamo se Reč prezire.
Dolazim ovde kad god mogu da slušam i učim...
Da, sad se sećam – Filips!
Trgovci su govorili o tebi, lepo,
i o tvojoj ljubavi prema Reči.
Veruj mi, brate – ne mogu ti ni opisati radost
koju donosi sloboda ovde.
Svi govore o Hristu bez straha.
Grad profitira od engleske trgovine,
pa smo zato dovoljno bezbedni,
i ostavljeni na miru, ako smo blizu trgovačkih kuća.
A šta je s prenoćištem?
Ima li smeštaja blizu trgovačkih kuća?
Vilijame!
Tomase!
Hari, ovo je moj dobri i bliski prijatelj –
Tomas Pojnc, i gospođa Pojnc.
Dobrodošli u naš dom. Mnogo smo čuli o Vama.
I ja o Vama.
Niste ništa manje lepa žena, nego što mi je Vilijam rekao.
Vilijame!
(Vilijam) Njena vrednost nadmašuje rubine.
(Tomas) Jeste li dugo u Antverpenu?
Tek kratko vreme.
Grad je pun engleskih trgovaca,
sve sledbenici Jevanđelja i jaki u Reči Božijoj.
A takav je i Hari –
njegova otvorena odanost Jevanđelju govori za njega,
mada se bojim da je ponekad više hrabar nego oprezan.
Istina zaslužuje smelost –
mada me je stid to reći pred nekim kao što si ti.
Vilijame, stigle su ove.
Ah, ove knjige!
Poznajete ih?
Kao svoje lice.
Ali nikad nisam mislio da će mi providnost podariti
da upoznam njihovog autora.
Ako smem biti toliko smela – pripremila sam obrok.
Ako biste možda hteli da dođete.
Gospođo, napisano je da su se anđeli javljali
u obličju ljudi.
Vidim sada da ne dolaze samo kao muškarci, nego i kao žene.
Vilijame, koliko dobro poznaješ ovog čoveka?
Zašto pitaš?
Ne mogu reći... Možemo li mu verovati?
Tomase, naravno!
Kako možeš sumnjati u njega?
Izgleda kao miran čovek, dobrih manira, i pobožnog ponašanja.
Hajdemo na večeru.
Tomase, porazgovaraj s njim sutra.
Neka zadobije tvoje poverenje.
Dobro je što govorite o opasnostima u Antverpenu.
U takvoj poplavi, čovek bi mogao nestati.
Ah, kiša će stati, veruj mi.
Sutra će biti lepo.
Ali neprijatelji Jevanđelja i dalje će biti s nama.
Ako se vraćaš u grad,
savetuje ti da povedeš vodiča.
Moram da se vratim.
Imam nekoliko kupovina.
Ali reci mi – govoreći o opasnosti.
Ne boji li se Tindejl da bi neko mogao biti potkupljen?
Možda prijatelj?
Tindejl dobro misli o svakom čoveku.
Takve misli u njemu ne nalaze mesta.
Jer imam mnogo zlata.
Za šta?
Za moje kupovine.
Dobro.
Naš prijatelj je veoma zainteresovan za grad.
Jeste star, ima patnje –
i uvek se strahuje da će izbiti neka nova kuga –
ali Bog je ovde i izvršava svoju volju.
I ti takođe.
Voleo bih da pođem s tobom –
da posmatram tvoju propoved i služenje.
Onda dođi, uvek ima posla.
A ti, Tomase? Hoćeš li poći s nama?
Sutra moram otploviti za London.
Moj posao će me zadržati neko vreme.
Onda smo samo nas dvojica, Vilijame.
Radićemo Božiji posao ujutru –
a zatim ćemo ručati – na moj račun.
Pa, ako je to tvoja želja.
Jeste, zaista jeste.
Trenutak samo.
Evo, prijatelju...
Eto.
Treba da budemo bližnjem ono što je Hrist bio nama.
Vilijame! Hari – mislili smo da smo te izgubili.
Oprosti.
Zastao sam samo da kupim ovu knjigu –
poklon za mog učitelja.
Izgleda da poznaješ ovaj grad bolje nego ja, Hari.
Dobar jutarnji posao, na slavu Božiju.
I po Božijoj blagodati.
On je taj koji čini delo, ako mu samo dozvolimo.
I tako smo zaradili svoj hleb.
Vilijame...
Mislim da sam odžeparen!
Odžeparen, Hari? Gde?
Pa, ne znam...
Nije ni važno – nosio sam samo nekoliko šilinga.
Osim što sam želeo da te častim ručkom.
Imam ja novca, ja ću platiti ručak.
Bože sačuvaj! Bila je to moja čast!
Možda da mi pozajmiš ono što sam izgubio?
Hari.
Odužiću ti se čim se vratimo.
Kada budeš mogao, Hari, kada budeš mogao.
Duplo sam ti zadužen, Vilijame.
Beži, Hari, beži! Spasi sebe!
Da, to je taj čovek. Vodite ga.
Vilvord zamak, Belgija, 1535.
Šta su nam uradili?! Vilijame!
A ti, ljubavi moja... jesi li povređena?
Odveli su ga.
Pretraživao je.
Uzeo je njegove knjige.
Učinio sam šta sam mogao. Pisao sam pisma...
Ali Tomase – ti imaš kraljevo uvo!
Njegovo uvo!
Bolje da nemam njegovu giht i njegovu ranjavu nogu.
Njegovo uvo je barem zdravo.
Ne šalim se.
Ni ja.
Poslovi crkve i države zavise od Henrijevog raspoloženja –
a ono zavisi od bolova koje mu telo zadaje.
Ali možeš pričati sa njim.
Nekad je vrlo lepo mislio o Tindejlu.
Ne može tako lako da promeni mišljenje.
Ne može?
Možeš da ga pitaš.
Da, mogu da ga pitam.
Ne! Ne, ne, ne!
Vaša Ana traži da Vas ja pitam!
Kad se Ana udostoji da mi rodi sina –
onda ću slušati njene molbe.
Do tada, Tindejl može da istruli –
i ona može da istruli s njim, što se mene tiče.
Vilijame Tindejl, kralj Engleske
ima protiv tebe optužbe
za zločine počinjene na tom tlu.
To nas se ne tiče.
Uhvaćen si i optužen za jeres, u tome što:
Prvo, tvrdiš da vera sama opravdava.
Drugo, tvrdiš da je verovati
u oproštenje greha,
i prigrliti milost koja se nudi u Jevanđelju –
dovoljno za spasenje.
Treće, tvrdiš da tradicije ljudi ne mogu vezati dušu.
Četvrto, tvrdiš da ni Devica,
ni sveci ne mole za nas, sami od sebe.
Peto, tvrdiš da ni Devicu,
ni svece ne treba prizivati u molitvama.
Kako odgovaraš na ovo?
Izjašnjavam se ovako – čiste savesti pred Bogom i ljudima –
da nikada nisam tvrdio, niti zastupao,
niti izjavio, niti potvrdio išta
što bi bilo protivno jasnom značenju Svetog Pisma Božijeg.
Na Pismu – i samo na Pismu – ja stojim.
Znači li to da tvrdiš da vera sama opravdava, a ne dela?
Plod ne čini drvo ni dobrim ni lošim.
On samo pokazuje kakvo je drvo zapravo.
Isto tako, dela ne čine čoveka ni pravednim ni grešnim,
već samo otkrivaju drugima
da li je onaj koji ih čini — dobar ili loš.
Čovek se pred Bogom opravdava jedino verom.
A dela služe samo tome da tu opravdanost
učine vidljivom pred ljudima.
Tako je govorio apostol Pavle,
kao što je zapisano:
"Po blagodati ste spaseni, kroz veru,
i to nije od vas, to je dar Božiji –
ne zbog dela, da se neko ne bi hvalisao."
Markizu od Bergena,
Verujem, poštovani gospodine, da niste neupućeni,
u ono što je određeno u vezi mene.
Zato Vas molim, po Gospodu Isusu,
ako treba da ostanem ovde tokom zime,
da mi dopustite da dobijem od svoje imovine:
topliju kapu, jer veoma patim od hladnoće u glavi,
i imam hroničan katar,
koji se pogoršava u ovoj ćeliji.
Takođe topliji kaput,
i parče platna da zakrpim nogavice.
I molim da mi bude dopušteno da imam lampu uveče.
Ali najviše od svega, molim i preklinjem Vas,
da mi dopustite da imam hebrejsku Bibliju,
hebrejsku gramatiku, i hebrejski rečnik,
da mogu provoditi svoje vreme u učenju.
Ako je, međutim, već doneta druga odluka o meni –
koja treba da se izvrši pre zime – biću strpljiv,
prebivajući u volji Božijoj,
na slavu blagodati moga Gospoda Isusa Hrista,
čiji Duh, molim se, će zauvek upravljati Vašim srcem. Amin.
Gospode, otvori oči kralju Engleske.
(Narator) Nakon Tindejlove smrti, bile su dve Biblije,
koje su kružile u Engleskoj.
Obe su u suštini sadržale Tindejlov prevod Novog zaveta.
A veliki deo njegovog rada bio je iskorišćen i za Stari zavet.
Kad je jedna od tih Biblija, Koverdejlovo izdanje,
bila predstavljena Henriju VIII, biskupi su ga uverili
da u njoj ne mogu naći nikakve greške.
Pa, ako u njoj nema jeresi, onda u ime Božije – neka se širi među narodom.
(Narator) Sledeće godine, njegovo veličanstvo je ovlastilo
da se doda jedna mala fraza od ogromnog značaja,
na naslovnu stranu engleske Biblije:
"Izdato uz najblagodatniju dozvolu Kralja".
5. septembra 1538,
Henri je naredio da svaka crkva u Engleskoj ima primerak te Velike Biblije,
u najvećem formatu, na engleskom jeziku.
Cela Biblija, štampana na engleskom,
nalazila se u srcu reformacije u Engleskoj.
To ostaje kao spomen Vilijamu Tindejlu –
i kao odgovor na samrti – na njegovu poslednju molitvu.
biblijskifilmovi.com