biblijskifilmovi.com
DŽON VIKLIF
DŽON VIKLIF Jutarnja zvezda reformacije
Tokom druge polovine četrnaestog veka, velike sile bile su na delu u Engleskoj.
Srednji vek se približavao kraju, ali novi svet još nije bio spreman da se rodi.
Crna smrt odnela je trećinu stanovništva, a iako su Krstaški ratovi bili završeni,
Stogodišnji rat s Francuskom i dalje je trajao.
Seljaci su postajali nestrpljivi, želeli su bolji život.
Crkva, koja je donela civilizaciju i poredak srednjovekovnoj Evropi,
postala je bogata i moćna.
Ali nije bilo Biblija na engleskom jeziku,
a Jevanđelje je bilo razvodnjeno praznoverjem i poluistinama.
Iznutra, iz Crkve, počeli su se javljati glasovi koji su pozivali na reformu.
Jedan od tih glasova bio je DŽON VIKLIF.
Lutervort, Engleska
Šta to rade?
Iskopavaju kosti.
Pokušavaju da izbrišu iz Crkve jedno sećanje...
ono koje ih proganja više od 40 godina.
Ko je on bio?
Zvao se Viklif — Doktor Džon Viklif.
Poznavao si ga, oče?
O, da, sine moj, poznavao sam ga.
Šta je učinio da zasluži ovo?
Ispričaću ti o njemu.
Bio je čovek čiji život zaslužuje da bude upamćen
dokle god ovaj naš engleski narod voli svoju slobodu.
Prvi put sam ga sreo dok sam bio student, na Oksfordu.
Bio je najbolji učitelj kakvog sam ikad imao...
Najbolji propovednik kakvog sam ikad čuo.
Oživljavao je i srce i um.
Zatekao nas je kao decu, i odveo nas u zrelost.
Širom Evrope bio je poznat
kao najsjajniji učenjak i filozof svog doba...
ali mi koji smo ga gledali,
videli smo da je proučavanje Svetog pisma to
što je zaista oslobađalo njegove ogromne energije.
Njegova istraživanja Biblije uverila su ga
da se naša voljena Crkva
već davno udaljila od Novog zaveta.
Doktor nije mogao da ćuti.
Pozivao je na ozbiljne promene...
i tada su počele njegove nevolje.
Sveti Otac je opet poslao upozorenje.
Džon Viklif mora biti doveden u red,
brzo i potpuno.
Moj gospodaru Nadbiskupe...
uveravam Vas da sam izuzetno revnosan u ispunjavanju
volje Svetog Oca.
Ovog puta ne smemo da podbacimo, Biskupe Kortni.
Uverio sam Svetog Oca da imate stvar pod kontrolom.
Politički vetar sada duva u našu korist, preosvešteni.
Viklifa bi odavno ućutkali
da nije bilo zaštite Džona od Genta.
Ali sada mi držimo konce.
A osim toga, Viklifove sopstvene reči, zapisane,
sav su dokaz koji nam je potreban.
Ja ću se pobrinuti da Sveti Otac bude zadovoljan.
Uznemiren sam.
Braćo, ne smemo videti samo pretnju.
Odavno sam želeo ovu priliku.
Na mom suđenju u Sent Polu, pre godinu dana,
nisam mogao da izgovorim ni reč u svoju odbranu.
Moji sledbenici i moji protivnici raspravljali su se o protokolu...
a onda je rulja prekinula suđenje.
Ništa nije rešeno, jer ništa nije bilo ni razmotreno.
Sada je barem Biskup Kortni konačno premestio suđenje u Lambet,
gde ćemo, ako Bog da,
biti oslobođeni spoljnog mešanja.
I dalje mislim da Vam je to spoljašnje mešanje
možda spasilo život.
Ako biskupi budu slušali razum,
ako mi odgovore Svetim pismom,
ako se složimo da je slava Crkve Božije
u predanosti, veri, i služenju,
a ne u moći i bogatsvu... Pa, Nikolase...
Samo pomisli koliko vrata ovo suđenje može da otvori.
Samo se nadam da neće zatvoriti vrata...
Vrata Vaše ćelije.
Ujače, volela bih da ne moraš da ideš.
Moja draga sestričino,
žao mi je što te moram ostaviti.
Brinem se.
Bojim se da te neću ponovo videti.
Imala sam strašan san sinoć.
Sanjala sam da si bio sam na steni,
usred ogromnog mora.
Ali ne boj se.
Zar nismo u rukama Gospodnjim?
Očekujem da On ima još mnogo da učini i kroz tebe i kroz mene.
Ali fratri govore da si jeretik,
i da ćeš biti svezan.
To i baš liči na njih — Da muče dobru ženu
lažnim strahovima.
Fratri su ljuti na mene,
jer sam rekao da nemaju pravo
da se ponašaju kao paraziti:
da stiču bogatstvo sisajući krv siromašnima,
a nisu čak stekli ni dovoljno znanja
da pročitaju jednostavan biblijski odlomak.
Ne boj se;
vratiću se uskoro.
Ali svejedno, biće opasno.
Obećaj mi... da ćeš biti oprezan.
O Gospode,
Kralju neba i zemlje,
um mi se vrti, i ne nalazi mira.
Koliko puta sam bio iskušan da se povučem,
da odustanem od svog pisanja.
Ali svaki put si me iznova vratio
autoritetu Tvoje svete Reči.
Pred ovim suđenjem,
kao čovek sam na ivici litice usred ponoći.
A ipak, Oče,
ne mogu da poreknem istinu Tvoga Pisma.
Zahvaljujem Ti što si savršeno mudar i blagodatan.
Gospode, daj mi mudrosti da branim Tvoju Reč.
Kakva god da me iskušenja čekaju,
daj mi tvoju blagodat da ih podnesem.
U Tvoje ruke, Gospode, predajem duh svoj...
bilo za život ili smrt, za tamnicu ili slobodu,
prema Tvojoj svetoj volji.
U ime našeg vaskrsloga Gospoda Isusa.
Dobro jutro, Nikolase.
Dobro jutro, doktore.
Misliš li da ćemo moći da držimo korak
s ovim studentima?
To je, dragi Džone, pitanje koje često pitam
pre nego što uđem u učionicu.
Ha! Dobro rečeno!
Stigla mi je vest da ćemo na putu zastati,
kako bismo se posavetovali sa Džonom od Genta.
On Vam je mnogo pomogao u prošlosti, doktore.
Jeste, zaista.
Bio mi je posvećen pokrovitelj,
kao i Džefriju Čoseru.
Možda će Vam sada više nego ikad zatrebati.
Ubrzo ćemo videti.
Ali sada moramo požuriti.
Bog vas čuvao, doktore Viklife, i gospodo.
Dobar Vam dan, šerife.
Na dužnosti ste?
Tako je, gospodine.
Ovaj ovde fin momak je drumski razbojnik...
Već neko vreme pljačka putnike ovde u okolini.
Ali sada ga čeka konopac dželata, i to je to.
A ovi mladići su Vaši studenti, doktore?
Da, šerife.
Dobro pogledajte ovog bednika, mlada gospodo...
I zapamtite sudbinu onih koji odu od blagodati Božije.
Sačuvajte uvrede za sebe, šerife.
Nisam ja otišao od Božije blagodati.
Moji gresi su sigurno oprošteni,
isto kao i gresi bilo kog čoveka u Engleskoj.
Tišina, pseto!
Zar da ovaj poštovani doktor sluša tvoje bogohuljenje?
Molim Vas, šerife, dozvolite mu da govori.
Zainteresovan sam da čujem šta on ima da kaže.
Bog Vas blagoslovio, oče.
Bio sam kraljev vojnik,
i ne zaslužujem ovakvo zlostavljanje.
Zašto si onda krenuo nepoštenim životom u krađi?
Pa, znate Vi to dobro kao i ja, oče.
Znate zakon.
Evo već skoro 25 godina
od kako su zamrzli plate radnicima –
i kažu da više ne mogu da rastu...
A cene hrane stalno rastu.
Čovek više ne može pošteno da zaradi za život.
Sine moj, znam da misliš da imaš dobar razlog da budeš ogorčen...
Ali ništa od toga ne može opravdati kršenje Božijih zakona.
A na šta si mislio kada si rekao da si siguran da su ti gresi oprošteni?
Ah, pa, otišao sam kod svog sveštenika i kupio oproštajnicu,
i platio sam dobre pare za nju.
Moj sveštenik mi je obećao,
da imam pohranjenu blagodat Svete Crkve za moje oproštenje.
Možda sam lopov, oče,
ali sam oduvek bio dobar hrišćanin.
Onda mi reci ovo, dobri hrišćanine,
da li je Isus prodavao oproštajnice, poput tvoje?
Moja oproštajnica je dobra, kažem Vam!
Čoveče, Božiji oproštaj se ne može kupiti za nekoliko kovanica!
Da, ali sam dao dosta para.
A sveštenik mi se zakleo da je oproštajnica dobra...
Šta Vi kažete... Da je bezvredna?
Veruj mi, sine moj...
Božiji oprost i blagodat ti mogu dati istinsku sigurnost.
Nikakva oproštajnica to ne može.
Zamoliću šerifa da pošalje po mog vikara
u crkvi u Lutervortu.
On će saslušati tvoju ispovest,
i pomoći će ti da nađeš istinsko pokajanje. - Eh...
Nikada nije kasno.
Onaj pokajani razbojnik koji je umro pored Hrista na krstu,
dobio je najbolje obećanje od svih:
"Danas kažem ti", reče mu Hristos,
"bićeš sa mnom u Raju."
Tom razbojniku nije bila potrebna oproštajnica.
Potrebno mu je bilo samo da se okrene Hristu.
Oh, da... Skoro pa poverovah, oče.
Gospodine Trokmorton,
mislim da ćete naći vodu za konja tamo dole.
Dobra gospodo!
Ah... Molim vas, dobra gospodo.
Kažu u selu da je jedan od vas veliki doktor Crkve.
Ako je to istina, može li jedan siromah da zamoli za pomoć?
Kako mogu da Vam pomognem, gospodine?
Ne tražim novac, doktore, samo malo Vašeg vremena.
Kako mogu da Vam budem na usluzi?
Mojoj ženi je potrebna pomoć, doktore.
Van sebe je zbog tuge za dečakom koji nam je umro prošle godine.
Pokušavam da je urazumim, i da je utešim,
ali moje reči vrede koliko i hladan vetar.
Ne da se utešiti.
Ja lično, pokušavam da se ne vezujem previše za dete
dok ne navrši barem šest godina ili tako.
Toliko tih mališana umire, znate.
Je li vaša žena razgovarala s parohijskim sveštenikom?
E to je tek tuga, oče.
Dete nije bilo kršteno.
Nije bilo kršteno...
Mojom krivicom, doktore.
Crkva je tražila posebnu pomoć, za vojsku Pape,
a ja nisam imao novca da dam prilog.
I sveštenik nije hteo da krsti dete bez priloga?
Nije, oče.
Oh, "zmijski naraštaju!"
I pre nego što sam uspeo da zaradim nešto novca,
jadno dete odnela je groznica.
Prošlo je mnogo meseci, ali,
moja jadna žena svaki dan provodi u plaču.
Hoćete li joj pomoći, dobri gospodine?
Neka te Gospod blagoslovi,
i podari ti mir, kćeri moja.
Hvala Vam na dobroti, dobri doktore.
Ali srce mi je toliko slomljeno, da se ne da utešiti.
Vidite, gospodine, šta sam Vam rekao?
Bog će doneti mir u tvoj um i tvoje srce,
ako mu samo to dopustiš.
Njegova ljubav se naročito daruje slomljenim srcima poput tvoga.
Oče, reći ću vam zašto me srce toliko boli.
Pre nekoliko meseci,
kroz naše selo je prošao "putujući oproštajnik".
I taj fratar, rekao mi je,
da su duše nekrštene dece proklete, da lutaju kao svici.
To ti je rekao?
Da, oče.
I sad, kad god vidim da svici lete
u letnjem sutonu,
bojim se da je možda duh mog izgubljenog deteta među njima.
Ženo, znaš li da nam je Bog dao svetu knjigu da nas uvede u svu istinu?
Bibliju, oče?
Da, kćeri moja.
Proveo sam svoj život
proučavajući Sveto pismo,
i iskreno ti kažem –
nigde u Božijoj knjizi nema te bajke
o svicima.
Nema, oče?
Ne, ne.
Jesi li ikad čula za velikog kralja Davida?
Jesam, oče,
u predstavama na crkvenim svetkovinama.
Njegova priča je zapisana u Svetom pismu,
I u toj knjizi piše da je jednoga dana
kralju Davidu umrlo sopstveno dete.
A kad je dete umrlo, David je ustao i rekao:
"Dete se neće vratiti meni,
ali ću ja jednoga dana otići njemu."
A to je bilo mnogo godina pre nego što je
krštenje uopšte bilo ustanovljeno.
Oh, doktore, Vi tako utešno govorite...
Ali kako da znam da ću i ja jednog dana
otići i biti sa svojim detetom?
Drži pogled uprt u ono drugo Dete,
rođeno pre mnogo godina u Vitlejemu,
čija je smrt slomila srce Njegovoj majci,
Presvetoj Devici.
Neka ti u srcu uvek bude da je Hristos umro
da otkupi naše duše
svojim strašnim stradanjem na gorkom krstu.
I zapamti da je vaskrsao na Uskrs
da nas pozove Sebi, u slavu.
Oduševljen sam, doktore,
kakvu utehu donosite tim napaćenim dušama koje srećete.
Lice im se menja samim Vašim prisustvom.
Ah, ali primetite, gospodine Parvej,
da uteha dolazi od deljenja Pisma, zar ne?
Pa, manje od sata nas deli od Džona od Genta.
Uskoro ćemo videti kakve reči utehe
on ima za nas.
Ne gledaj u mene ovaj put, Džone Viklife.
Ne mogu te ponovo spasiti.
Spasio sam te kod Sent Pola,
ali u Lambet, ideš sam.
Gospodaru, ja...
Ne mogu ponovo da se umešam.
Učinio bih ti više štete nego koristi sada.
Prošlo je tek nekoliko meseci
otkako je umro moj voljeni otac,
Kralj Edvard.
Sada imamo dečaka od deset godina na prestolu.
Naš dragi Ričard nije ništa više nego marioneta
u rukama ambicioznih ljudi –
ljudi koji se plaše
da bih ja mogao da uzurpiram njihovu novostečenu vlast.
Sada nije vreme da Džon od Genta,
Vojvoda od Lankastera, stoji uz tebe.
Ipak, iako neću biti prisutan
da te ponovo izvučem iz nevolje,
daću ti malo saveta
kako da se ponašaš u Lambetu.
Zaboga, Viklife, ponekad si toliko naivan.
Ovog puta moraš pokušati da razumeš političku igru.
Gospodaru, vaš savet mi je uvek drag,
ali politika je Vaše područje, ne moje.
Tako si uvek i govorio.
Sećam se kada te je moj otac poslao kao izaslanika
na mirovnu konferenciju u Brižu.
Tvoji su argumenti bili dobri i čvrsti,
ali tvoj pristup krut i nepopustljiv.
Čak ni sada ne razumeš udarce i pariranja politike.
Ona je kao mačevanje.
Plemiću Njuberi, brani se!
Politika je sukob, dragi Viklife...
Kao dvoboj ili bitka.
Boriš se protiv političkog neprijatelja...
kao protiv vojnog –
uz taktiku...
uz strategiju.
Znaj kada da napadneš...
kada da se braniš...
i kada da se povučeš, sa čašću.
Ah!
Milost molim, gospodaru!
U boju, to bi te koštalo života, plemiću,
a mene jednog dobrog čoveka.
Hajde, idi.
Viklife, jesi li me slušao, čoveče?
Slušao sam, moj gospodaru,
ali ne vidim kako se to odnosi na moj slučaj.
Onda da budemo malo konkretniji.
U Lambet palati,
tvoj najopasniji neprijatelj neće biti Sodburi
već Biskup Kortni.
On želi tvoju propast, i ne krije to.
Ne dozvoli da tvoj brzi jezik napuni njegov tobolac strelama,
na tvoju sopstvenu propast.
Budi diplomata, budi umeren.
Vodi taktičnu bitku.
Napadni kad možeš, povuci se kad moraš.
Moj gospodar zna da ću govoriti istinito,
i ostati postojan u svojim stavovima.
Upravo to sam i očekivao da kažeš!
Ti i tvoja saksonska tvrdoglavost!
Možda bi moj gospodar više voleo da pokazujem normansku dvoličnost?
Oh, kad bi još bilo vreme viteza!
Sećam se slavnog izazova
koji je moj pokojni brat, Crni Princ,
izjavio Kralju Francuske –
da reše ishod celog rata
u ličnom dvoboju.
Zamisli to.
Šta bi obe naše nacije izbegle.
Da, znam.
Džone, u crkvenim pitanjima,
ti si moj vitez, i vitez Engleske!
Pomogao si da se Kruni vrate
njeno dostojanstvo i pravo koje joj pripadaju od Boga.
Možda ćemo sada, konačno, videti kraj vlasti papa i prelata.
Ova engleska nacija biće velika,
kad bude pronašla volju da se probudi.
Saksonski, ili normanski,
stojimo ili padamo kao Englezi.
Ali poenta koju iznosim u svojim spisima jeste
da vlast dolazi od Boga,
i da može biti vršena samo kao služba, kao upravitelj u Njegovoj službi.
Priznajem da me ponekad užasavaju tumačenja
koja političari izvode iz mojih reči.
Ipak, nisam napisao ništa osim onog što sam naučio u Božijem zakonu.
Nemojte se zavaravati –
moj temelj je na Svetome pismu!
Kao što ćeš, bez sumnje, raspravljati u Lambetu,
na svoj uobičajeni, borbeni način.
Okolnosti će upravljati mojim postupcima, gospodaru,
kao što su udarci mladog plemića
upravljali Vašima malopre.
Viklife, ti si nepodnošljiv! I volim te zbog toga.
Drži se onda svojih Pisama,
i budi David koji će oboriti Golijata – Kortnija.
I neka pobediš, jer on je oruđe Rima,
a njegova ambicija bi nas sve porobila.
Ne bojte se, veliki Vojvodo.
Predajem se u moćne ruke Božije.
Dobro i divno, doktore.
Ali u Lambetu,
možda ćeš otkriti da te On izbavlja –
rukom jedne žene.
Gospodaru?
Dr Viklife, čuli ste optužbe protiv Vas.
Čuli ste svoje tužioce.
Da li ste uvereni da su Vaša učenja
tačno predstavljena ovom sudu?
Poričem jedino da su nepravoverna.
Želeli bismo da Vas ispita Biskup Kortni,
koji je pomno proučio meritum Vaših teza.
Biskupe Kortni.
Hvala Vam, gospodaru Nadbiskupe.
Dr Viklife, radujemo se što ste se udostojili
da se odazovete našem pozivu.
I ja se radujem što ste pomno proučili moje teze,
Biskupe Kortni.
Tvrdite, doktore,
da vlast ljudske vlade
može biti viša od Crkve Božije?
Učio sam da sva vlast podjednako dolazi od Boga,
i može se ispravno vršiti jedino
u poslušnosti Bogu.
Ako Crkva iskvari ili zloupotrebi svoju moć,
onda građanska vlast ima pravo i dužnost
da tu zloupotrebu ispravi.
A ko će o tome suditi?
Ta ista građanska vlast?
Zar, doktore Viklife,
nije ta Vaša slavna teorija o vlasti
samo opravdanje
za to da Kruna uzurpira imanja i prava Crkve?
Ne, gospodine, nije.
Ali kad već govorite o imanju, čega ste se Vi dotakli,
ne vidim nikakav temelj u Reči Božijoj
da Crkva poseduje ekstremno materijalno bogatstvo.
Aha! Da nije možda dr Viklif ljubomoran,
što nije dobio svoj deo koji njegovi veliki talenti zaslužuju?
Trećina zemlje Engleske je u vlasništvu Crkve, gospodine Biskupe.
Toliko vlasništvo nije dobro za Crkvu.
Hrist i njegovi apostoli živeli su u siromaštvu.
Zar ne bi bilo dobro da sledimo njihov primer?
A kako predlažete da raspodelimo crkvena dobra?
Da ih možda poklonimo engleskom plemstvu?
Siguran sam da bi Vojvoda od Lankastera i njegova struja
znali kako da ih iskoriste.
Ne, gospodine Biskupe, ali imam jedan predlog.
Umesto da se daju debele stipendije brojnim stranim crkvenjacima,
koje je Papa postavio za odsutne engleske beneficije,
Crkva bi mogla bolje upotrebiti svoje bogatstvo,
da nahrani siromašne i gladne ljude ove zemlje!
Hajde da odatle počnemo!
Vaša sopstvena usta Vas osuđuju, Viklife.
Najpre pokušavate da potkopate autoritet Crkve,
Biskupa, a sad čak i Pape!
A sada nas još i podučavate
kako najbolje da sami sebi donesemo propast.
Ostavljate malo mesta za sumnju kako će biti presuđeno na ovome sudu.
Još jedno, poslednje pitanje, dr Viklife:
Koji bi duhovni autoritet zamenio onaj
koji ste upravo tako efikasno razorili?
Možda Vaš sopstveni usijani um?
Ne, Biskupe Kortni.
Jedini pravi autoritet – Reč Božija!
Sveto pismo!
Dajte mi da prođem,
dajte mi da prođem.
Imam važan dokument za Nadbiskupa.
Braćo u Hristu,
ovo je pismo naše Majke Kraljice,
Džoane od Kenta.
Govoreći u ime svog sina, Ričarda,
koji će, kada postane punoletan,
zasesti na presto ove zemlje,
Njeno Veličanstvo izjavljuje da je dr Džon Viklif
dugo i vredno služio Kruni,
što ona sada moli da ovaj sud to prizna.
Dalje, ona zahteva da se nikakvom uznemiravanju ne izlaže dr Viklif.
I najzad,
ona traži da se ovaj sud
uzdrži od donošenja bilo kakve konačne presude.
Nema pravo!
"Nema pravo", Biskupe Kortni, "nema pravo"?
Majka Kraljica je progovorila,
i poslušaćemo je s poštovanjem!
Draga braćo, nastavimo.
Ograničićemo se na razmatranje spornih tačaka u tezama dr Viklifa,
i uzdržaćemo se od svakog suda o samom čoveku.
Džon od Genta.
Naslućujem njegovu prljavu ruku u ovome.
Majka Kraljica ne bi pisala tako,
bez njegovog nagovaranja.
Dakle...
još jednom, Viklif nam izmiče iz ruku.
Vi biste uživali u njegovom uništenju, gospodaru.
Uživao?
Tako mi Boga, nadam se da ne.
Misliš li da mi prija ovaj sukob?
Radije bih imao Viklifa na našoj strani, nego protiv nas.
On je briljantan čovek, njegov život je besprekoran.
Njegova odanost Bogu neosporna.
Opasno privlačne osobine.
Ali čovek je zaveden.
On je jeretik, i mora biti ućutkan.
Ako ga ne zaustavimo,
njegov glas bi mogao otrovati celo hrišćanstvo.
Priča se da njegovo sledbeništvo raste iz dana u dan.
Njegovo ime i uticaj šire se kao kuga.
Čuli ste, gospodaru,
za mnoge putujuće sveštenike koje je poslao po selima
da propovedaju Pismo.
S obzirom na to koliku su sprdnju od propovedanja
napravili naši fratri i prodavci oproštajnica,
teško da ga mogu zbog toga osuđivati.
Ponekad se pitam,
zar sam ja jedini glas koji se podiže
u odbranu istinske Crkve?
Šta da se radi kada je na čelu takav slabić?
Nadbiskup Sodburi menja mišljenje sa svakim daškom vetra.
On je kukavica.
Nadbiskupi ne žive večno, gospodaru.
Veoma tačno, brate Marko.
Ali ako budemo čekali da obujemo cipele mrtvih ljudi,
možda ćemo čekati predugo.
Imate li neku akciju na umu?
Oh, da.
Da, svakako.
Ptica je možda odletela van našeg dometa,
ali gnezdo je još uvek tu — i lako dostupno.
Oksford je ključ.
Ako Oksford ne bude očišćen od Viklifovih i lolardskih jeresi,
izgubiće svoj kredibilitet.
Bez podrške akademskog sveta,
plemstvu će biti manje privlačni.
Ideje su moćne samo onoliko koliko i ljudi koji ih imaju.
A pored toga, ako seljaci postanu još buntovniji nego što već jesu,
plemstvo će prvo zavapiti za zakon i red.
A kome će se obratiti za pomoć?
Crkvi.
Ali Viklifu je dozvoljeno da ostane na Oksfordu.
Papa Grgur je umro i nastao je haos.
Crkva se razdvojila na dva, izborom dvojice suparničkih papa.
Engleska i veći deo Evrope,
stali su uz Papu Urbana VI, u Rimu.
Francuska i nekoliko saveznika,
podržali su Papu Klementa VII, u Avinjonu.
U zbrci koja je usledila,
Džon Viklif je ostao slobodan da nastavi sa pisanjem.
Njegove ideje postajale su sve više i više smelije.
Ovo je veoma čudno. Ne razumem.
Bet!
Ah, tu si, kćeri.
Kakav smo lov imali danas!
Trebalo je da nas vidiš.
Dva vepra pala su u prvom satu.
Drugi je zamalo ranio jadnog Njuberija.
Ali zašto tako tmurno lice?
Raspravljale smo o ovoj novoj knjizi od prepisivača, oče.
Stigla je prekjuče.
Pa, ako knjiga može da oduzme osmeh mom detetu,
žalim što sam ikada dopustio da naučiš da čitaš.
Oh, mora da je vrlo ozbiljno.
Pa, oče, napisao ju je tvoj stari kapelan...
Džon Viklif.
Šta je sada učinio taj čovek?
Šta, oče, zar nisi čuo?
Ova knjiga je Viklifov napad na crkveno učenje...
o Pretvaranju.
Protiv mise?!
Ovoga puta ovaj sveštenik je preterao!
Plemiću Hebdone!
Pripremi konje, krećemo za Oksford!
Otišao si predaleko, Džone Viklife!
Ovaj put si otišao predaleko!
Plemeniti Vojvodo!
Upravo sam pročitao šta si napisao o Svetoj Evharistiji.
Usudio si se da napadneš učenje o Pretvaranju –
samu srž učenja Crkve?!
Da, gospodaru, jesam.
Zar je to sve što imaš da kažeš, bedni sitničaru?!
Stojiš tu u svojoj bradatoj "nevinosti",
i samo mi kažeš: "Da, gospodaru"?!
Čoveče, napad na Pretvaranje...
To je napad na misu!
A napad na misu, je napad na sam temelj Svete Crkve!
Povuci to — povuci odmah...
Gospodaru, Sveto pismo nam govori da je Isus Hrist temelj Crkve.
Ne izvrći, doktore.
Ti napadaš Isusovu žrtvu!
Ne mislim tako, gospodaru.
Pretvaranje, to je moderno učenje,
nepoznato crkvenim ocima.
Papa Inoćentije III i Četvrti lateranski sabor,
prvi su to proglasili,
pre manje od 200 godina!
Ne zanima me kad je to proglašeno.
U to se veruje!
To veruje celo hrišćanstvo!
Plemeniti Vojvodo,
činjenica da nešto veruje većina,
ne znači nužno da je istinito.
Viklife!
Džone...
Ti znaš zašto te ovo molim.
Da, gospodaru, mislim da znam.
Poznajemo se mnogo godina.
Mnogo godina.
Davao si vernu službu starom Kralju.
Bog da mu dušu prosti — Voleo bih da je i danas živ.
Džone, dobro znaš koliku moć imaš sada
nad srcima naroda ove zemlje.
Ako se ne odrekneš ove ludosti,
mogla bi da se otvori rana koja se nikad neće zaceliti.
Već se oseća duh pobune u vazduhu.
Moj nećak Ričard okružen je budalama i ulizicama.
Moji gospodari od Gloster i Arandel
povlače konce po kojima se igra...
i to su vrlo opasni ljudi.
Bojim se kakav bi haos mogao da se pusti na Englesku.
Dobro činite što se bojite, gospodaru.
Siromasi ove zemlje previše su trpeli, predugo.
A ti bi dobro činio ako bi se bojao,
ako nastaviš sa ovim novim učenjem.
Ne mogu ništa više.
Tvoja tvrdoglavost prepušta te Kortnijevoj milosti.
Mogu samo da nastavim posao koji sam započeo.
Čovek može napasti telo, gospodaru — ali ne i dušu!
Ne biste želeli da kupim Kortnijevu zaštitu
prodajom svoje duše?!
Neka Bog blagoslovi tvoju hrabrost, Džone.
Gospodaru...
Bila mi je čast da Vam služim svih ovih godina.
Zahvalan sam Vam za sve što ste činili da me štitite.
Ako sada morate da se povučete od mene, ne bojte se.
Gospod će biti moj štit.
Možda više nikad neću videti tvoje lice.
Neka nas Bog sačuva onda, dok se ne sretnemo u Njegovom kraljevstvu.
Zbogom, Džone.
Zbogom, veliki Vojvodo.
Ovo je ludilo, Džone, znaš da jeste.
Njihov vođa, Džon Bol, pobegao je iz zatvora.
To može biti samo nevolja.
Nemamo šta da tražimo ovde.
Koliko sam puta apelovao u ime siromaha ove zemlje, Nikolase?
Povezan sam s njihovim pitanjem.
Zašto ne bih razgovarao s ovim seljacima kad me sami pozivaju?
Na ivici su ustanka.
Ako se poveruje da si ti pomogao da se plamen rasplamsa...
Pa, hajde barem da čujemo šta imaju da kažu.
Ah, doktore Viklife, došli ste.
Da, kao što ste tražili.
Ali zašto ovakva tajnost?
Zbog nas svih, doktore.
Nosimo rizik što uopšte i razgovaramo s Vama,
a znamo da ste i Vi u izvesnoj opasnosti.
Vaši siromašni propovednici dolaze u naša sela
i govore nam biblijske priče.
Oni su naši prijatelji.
Verujemo da ste i Vi naš prijatelj.
Verujemo da ste na našoj strani.
Mislim, prijatelju, da sam već jasno rekao da jesam na vašoj strani.
Onda mi odgovorite na ovo.
Ko je u pravu?
Siromašni radnici koji ne mogu da nahrane svoju decu, ma koliko naporno radili,
ili vlastodršci koji im nisu povećali platu već 30 godina?
Pazi, Džone, ovo je bure baruta.
Potpuno si opravdan u onome što kažeš.
Vreme je da se stvari promene.
Da, vreme je za promenu.
Vreme je da se tirani zbace.
Doktore, nas ima na hiljade.
Svaki čovek među nama zna Vaše ime i poštuje ga.
Ako biste nam pomogli...
Svrha mog života jeste da pomognem celom Božijem narodu.
Ali recite mi,
da li je istina da je Džon Bol pobegao iz zatvora?
Vi znate za to?
U stvari, da, istina je, gospodine.
Onda je on taj koji je podstakao ovu bunu?
Oh, možda ju je podstakao,
ali lonac se kuvao već dugo vremena.
On zna šta mu je činiti.
Braćo, slušajte!
Naš Gospod Isus je živeo u doba najgore okrutnosti i nepravde,
mnogo gore nego što je naše.
Došao je da zbaci tiraniju,
ali ne metodama tiranije.
Njegovo kraljevstvo će pobediti.
Ali moramo raditi za to na Njegov način, sledeći Njegovu Reč.
Reči, reči — vreme za reči je prošlo!
Sada je vreme da oružje govori.
Razmislite, molim vas...
"Razmislite, molim vas!"
Dosta nam je vaših finih gospodskih reči.
Šta nas je nateralo da poverujemo da će se ovaj fini gospodin iz Oksforda
uprljati za našu stvar?
Njega nije briga!
To nije ni pravedno ni istinito!
Nije me briga, kažete? Nije me briga?
Koliko sam puta govorio u vašu korist?!
Molio za milost u vaše ime,
da se vaše nepravde isprave.
Apelovao sam na Crkvu,
molio ih da se osvrnu na potrebe siromašnih!
A sada me moja Crkva osuđuje.
Odbačen sam zbog svojih napora od građanske vlasti,
Kraljevski dvor mi ne veruje...
a vi kažete da me nije briga?!
Morate razumeti...
Put nasilja nije Hristov put, i ne može biti ni moj put,
niti bi trebalo da bude put ijednog hrišćanina.
Dobar ste čovek, gospodine.
Ni mi nismo zli ljudi.
Vaši sveštenici su nam pokazali Hristov put
i želimo da ga sledimo.
Ali to nas neće ugrejati vunom na leđima,
niti će staviti hleb u naša usta!
Religiozni govori nas sada neće zaustaviti.
Bilo je previše govora, a premalo rezultata!
Braćo moja, sačekajte...
Naš Gospod nije bio vlastelin.
Bio je običan čovek, drvodelja,
koji je napustio svoj zanat, da bi bio sluga drugima.
Prao je noge svojim apostolima.
Ako mu dozvolite,
Bog će oprati gnev iz vaših srca,
i povesti vas Njegovim putem.
Videćemo promenu, verujte mi — hoćemo!
Morate da razumete, gospodine,
ovo traje već predugo,
suviše dugo.
Sada se borimo!
Haos i krvoproliće zahvatili su Englesku,
sa izbijanjem Seljačke bune.
Hiljade siromašnih marširali su na London,
rušeći svaki autoritet osim onog od mladog Kralja,
Ričarda II.
Viteštvo se, kada se okupilo u sili,
brzo obračunalo s pobunom,
ali to je bilo vreme nereda i nasilnog protesta
protiv svih institucija
koje su tlačile običan narod.
Plemići, kao i mnogi u Crkvi, počeli su da okrivljuju Džona Viklifa za bunu.
Tvrdilo se da su njegove doktrine
navele seljake da pomisle kako su važni u Božijim očima...
i da samim tim možda imaju i prava na zemlji.
Simon Sodburi, Nadbiskup Kenterberija,
bio je pogubljen od strane rulje, a u neredima koji su usledili,
Papa Urban postavio je Tomasa Kortnija za novog Nadbiskupa Kenterberija.
Kada je, napokon, najveća crkvena vlast u Engleskoj pala u njegove ruke,
Nadbiskup Kortni nije gubio vreme
u obračunu s Viklifom.
Kancelaru Rigu u Oksford, bez odlaganja.
Dakle, Džone Viklife, da vidimo ko je sad gospodar.
Moglo se i očekivati, Džone.
Od kada sam postavljen, borio sam se
za tvoju slobodu da poučavaš unutar ovih zidova.
Učenja koje je papski dvor osudio,
učenja koja je Lambetski sabor zabranio, ali...
To nije moglo da potraje...
obojica smo to znali.
Kortni je postavio Savet od dvanaest ljudi
da nadgleda Univerzitet.
Moja ovlašćenja potiču od tog Saveta.
Izdali su svoju prvu naredbu.
Vidi sam.
Oduzimaju mi se sve akademske privilegije?
Ne želim da se tome pokorim, Bog mi je svedok.
Ali nemaš izbora, kancelare.
Dokle god je univerzitet produžena ruka Crkve,
nemaš izbora.
Ako se usprotiviš...
Ako se ja usprotivim, Papa Urban će staviti Univerzitet pod interdikt.
Univerzitet će izgubiti sve teško stečene privilegije.
Ako ih i ja ne izgubim.
Upravo tako...
Mada se bojim da to neće biti kraj.
Još će glava pasti, u to sam siguran,
verovatno i moja.
Njima nije stalo do ovog mesta kao najvećeg
centra učenja u hrišćanskom svetu.
Stalo im je samo do pokornosti i pravilnog ponašanja.
Znači, zabranjuje mi se da poučavam.
Onda će mi biti uskraćen i pristup bibliotekama za moje proučavanje?
To je nesumnjivo, i ono što Savet namerava.
Džone, njihova namera je jednostavna — Da te preseku od svega što si predstavljao.
Kako ću nastaviti svoj rad?
Ah, moj stari prijatelju... ne znam.
Dobar Vam dan, doktore.
Bakta, nisam te primetio.
I Slivkova.
Tako je, gospodine.
Izvinjavamo se što remetimo Vašu meditaciju.
Ne remetite.
Za svoje studente uvek imam vremena.
Vas dvojica ste pri kraju studija, zar ne?
Uskoro se vraćate u svoju domovinu?
Da, gospodine.
I imamo nešto da Vam kažemo.
Dok smo bili u Oksfordu, prepisali smo sva Vaša dela.
Svako delo.
Sve?
Sve.
Kompletna dela doktora Džona Viklifa.
Sve smo prepisali.
Vaše knjige idu s nama nazad u Bohemiju.
Šta da kažem?
Zapanjen sam... i presrećan.
Gospodine, Bohemija je predivna zemlja.
U Pragu je Vaše ime već poznato.
Zašto ne biste pošli s nama?
Tako Vam je teško ovde sada.
Čuli smo da Vam je zabranjeno da poučavate.
Ovde ste u opasnosti.
U Pragu biste bili poštovani, kako i zaslužujete.
Malopre sam bio u dubokom očaju,
a sada sam pun radosti!
Zahvaljujem Bogu na dvojici tako dobrih prijatelja.
Vaš poziv me mami.
Akademik sam, i uvek sam živeo među učenjacima,
i priznajem da me plaši osuda
koja se sručila na moju glavu.
Molimo Vas, pođite s nama.
Naći ćete zaštitu da nastavite svoj rad.
Ne, mislim da neću.
Nekako osećam da još nisam završio ovde.
Mislim da me još čeka posla ovde u Engleskoj.
Obećavamo, doktore...
šta god da se dogodi ovde u Engleskoj,
Vi i Vaše učenje živeće zauvek u tvrđavama bohemskih planina.
Kako su divni putevi Božiji.
Neka On i dalje čini svoje delo kroz vas,
moji dragi sinovi u Hristu.
Vidite, na neki način, ja i idem s vama,
u vašu domovinu.
Da, da, vidim.
Zahvaljujem Ti, Gospode.
Da, oh da.
Sada razumem.
Lutervort.
Oh Gospode, biće…
Neka bude volja Tvoja.
Lutervort?
Šta ćete raditi u Lutervortu?
Zašto da ne?
Zar nisam već osam godina rektor Lutervorta?
Zašto ne bih ponovo preuzeo svoje pastorske dužnosti?
Možda je zaista došlo vreme, s obzirom na broj propovedi koje sam održao
protiv sveštenika koji izostaju.
Ah, dobro znate da Vi nikada niste
zanemarili svoje pastirske dužnosti,
ni tamo, ni u Oksfordu.
Sinoć, u svojim molitvama,
odjednom sam jasno video
da me božanska ruka Promisla,
vodi nazad u Lutervort.
Kao pastora?
Da, i delo koje me tamo čeka da radim, biće najizazovnije
u celom mom životu kao učenjaka.
Kao učenjaka, kako to mislite?
Cela moja karijera me polako dovela do toga
da shvatim da naš krajnji autoritet
nije u tradicijama, ni u saborima,
ni u Crkvi, pa ni u Papi.
Naš autoritet je Reč Božija, isključivo.
Tokom vekova, taj autoritet je narušen,
uzurpiran, i sada naš narod, celo naše društvo,
naša civilizacija gladuje jer nema Reč Božiju.
Kako ljudi mogu živeti pod autoritetom Božije Reči
ako ne poznaju tu Reč?!
Sveštenici, većina njih čak ni latinski ne zna.
Još manje poznaju Božiju Reč.
Moj zadatak sada… naš zadatak, ako ste voljni,
Nikolase, Džone,
ako ste voljni,
jeste da iskoristimo ovo progonstvo,
da prevedemo Sveto Pismo!
Celo, na engleski.
Na naš narodni engleski jezik, da bi ga svi ljudi mogli čuti i razumeti.
Pa?
Biće to veličanstven poduhvat, doktore.
Većina Vaših studenata će želeti da pomogne.
Neće nedostajati radnika.
Shvatate li kakav šok će to izazvati u Kuriji,
a da ne pominjemo Vaše protivnike u Kenterberiju?
Već ste optuženi za jeres.
Prevod Biblije će neki smatrati
ni manje ni više nego pobunom
protiv naše Majke Crkve.
Ali ja to vidim kao ništa manje nego svoju svetu dužnost,
kao vernog sina Hristove Crkve.
Toliko mi je jasno sada.
Kako smo to mogli ispustiti?
Novi zavet je napisan na narodnom grčkom jeziku,
na jeziku običnog naroda.
Jeronimov latinski prevod Vulgate
bio je na tadašnjem narodnom jeziku.
Zar Englezi treba da budu uskraćeni Reči Božije,
samo zato što je zaključana na stranom jeziku?
Kako ćemo očuvati vernu crkvu
bez Reči Božije, kao hleba za gladne duše?
Moj san je da vidim... Neugasivu vatru Reči Božije.
Kako gori u srcima i umovima svih naših ljudi.
Svih naših ljudi.
Dobar dan, doktore Viklife.
Dobar dan i tebi, Foreste.
Foreste?
Da, doktore.
Mislim da mi ovo više neće trebati.
Neće, doktore.
Hvala Vam.
Bog neka je s Vama, doktore Viklife.
I sa tobom, Foreste.
Mesecima smo radili na našem velikom zadatku.
Dan za danom, pažljivo posvećeni Svetom Pismu,
doživljavali smo nova otkrivenja
i neprestano nove uvide u istinu Božijeg zakona.
Naša srca su se zapalila od Reči Božije.
Istraživanje, prevođenje i prepisivanje te Reči
nisu više bili zadatak,
već vrhunski čin bogosluženja.
Tokom tog vremena,
doktora Viklifa je održavala neverovatna energija.
I dok je još obavljao pastirske dužnosti
i nastavljao da piše i govori javno
protiv korupcije u Crkvi,
koja ga je duboko pogađala,
on je ipak uspevao da lično nadgleda
sve detalje prevodilačkog rada.
Ali ubrzo je shvatio da prevođenje Reči na engleski
predstavlja tek prvi korak.
Sada je trebalo da ta Reč stigne do naroda.
U svojoj drugoj godini u Lutervortu,
Viklif je doživeo moždani udar, koji ga je delimično paralizovao.
Ali nije dozvolio da ga ta nevolja
spreči u njegovom radu.
Braćo u Hristu,
radujem se što vas pozdravljam u ovom blagoslovenom času,
i zahvaljujem Bogu što me je poštedeo
da vidim ovaj dan.
Znate, svi vi,
da sam počeo da šaljem svoje malo stado siromašnih sveštenika,
još tokom svojih dana u Oksfordu.
Bili su to hrabri ljudi...
ali nakon mog progonstva,
nisam mislio da ću ikada više prisustvovati ovakvom posvećenju.
A ipak evo vas, moje novo, hrabro stado.
Blagosiljam vas,
i, oh, koliko zahvaljujem Bogu za vas.
U ovom spisu razotkrili smo pogubne jeresi
ovog opasnog školskog učitelja, Džona Viklifa.
Kada ćemo konačno biti pošteđeni otrova njegove pisaljke,
i subverzivne pretnje njegovog prisustva?
Vidite i sami koliko nisko je pao.
Ovaj čovek nekadašnje velike slave,
dragulj Oksforda,
čuven, širom Evrope po svom znanju
Svetog pisma, i otaca Crkve,
a pogledajte sada njegova izopačena učenja.
On napada sam temelje Crkve.
Proglašava da je zakonito da bilo koji čovek
propoveda Reč Božiju,
poriče nužnost ovlašćenja apostolske stolice.
Ovaj Viklif hoće da narod
čuje propoved od običnog čoveka
koji može da otvori primerak Svetog pisma.
Svaki čovek je pozvan da bude upravnik Božiji.
Svaki čovek je odgovoran pred Bogom
za ono što čini sa svojim životom.
Svaki čovek mora stajati sam
pred poslednjim Božijim sudom.
Bog nam je dao Pismo
da učimo kako da mislimo, i verujemo,
i živimo.
Oh, draga moja braćo, učinimo da se zna
da je pravo svakog čoveka
da ispituje Pismo sam za sebe,
da ga čita na svom jeziku,
kako bi naučio kako da služi Bogu.
Nije dovoljno da tumačenje prepustimo Crkvi.
On je osuđen kao jeretik,
zabranjeno mu je da iznosi svoja opasna učenja
na propovedaonici ili u školi.
Oksford je očišćen od njegovog uticaja,
tako da više nije centar jeresi,
a ipak ovaj učeni doktor i dalje ostaje "trn u telu" Majke Crkve.
Jer šta sada znamo?
Da su on i njegovi sledbenici
od trenutka kada je otišao u Lutervort,
započeli prevod Svetog pisma
na obični engleski jezik...
Zar Božiji zakon,
koji nam je predat na jeziku učenih,
da bude tako obezvređen,
lišen veličanstva, i osiromašen u značenju?
Kako će prostački jezik običnog čoveka
dostojno preneti njegovu mudrost?
Da li se zaista usuđujemo da damo Reč Božiju
na običnom jeziku
u ruke običnog naroda?
Da li u potpunosti razumemo šta činimo?
Zar je neće neki zloupotrebiti,
pogrešno tumačiti i iskriviti Pismo?
Braćo, naravno da hoće neki.
Ali, da li je zadržavanje Pisma
kao vlasništva hijerarhije i sveštenstva
sprečilo tu zloupotrebu?
Nipošto.
To ju je samo podstaklo.
Mi ćemo dati Reč Božiju deci Božijoj,
i Duh Njegov će ih voditi.
Biće potrebno vreme za rast i razumevanje,
ali bojim se suda koji nas može zadesiti
ako se ne usudimo da damo ovu Reč.
Zar blaženi Avgustin nije rekao
da je potrebno samo da Božiji pomazanici
razumeju Sveto pismo?
Da samo oni treba da prenose i komuniciraju to znanje?
Bog je poverio riznicu Svoje Reči
na čuvanje Svojoj svetoj Crkvi,
da je neuki ljudi ne bi pogrešno tumačili, na svoju osudu.
Prijavljeno je, preosvešteni,
da je Viklifova namera
da ponovo pošalje bandu raščupanih propovednika
po selima,
ovoga puta naoružane primercima novog prevoda.
Onda oni moraju biti zaustavljeni.
Narediće se, pod pečatom Kralja Ričarda
i uz potvrdu Biskupa,
da se od sada svi putujući sveštenici
uhapse i stave u zatvor.
Prijatelji moji, put će biti težak.
Glad, ogorčena hladnoća,
ružne reči,
fizički napadi vas očekuju.
Možda ćete biti progonjeni, zatvoreni,
a onda, kao Hristos, okrenućete i drugi obraz,
ako treba, iznova i iznova.
Volite ga, i služite mu uvek.
U tome je vaša snaga.
Štaviše,
naredba ovog Sinoda je da se
presuda nad Džonom Viklifom
izda bez odlaganja.
On će konačno biti predat u naše ruke
radi suda i osude koju zaslužuje.
Viklif se nikada nije pojavio na trećem suđenju.
Doživeo je još jedan moždani udar dok je prisustvovao misi,
koji ga je ostavio paralizovanim.
Suđenje je nastavljeno i bez njegovog prisustva,
ali ga je prekinuo
redak i silovit zemljotres.
I Kortnijevi sledbenici i Viklifovi,
u tome su videli Božiji sud
nad onima drugima.
Ah, Pervi...
Drago mi je što si sada ovde sa mnom.
Moj učitelju.
Sine moj, naš rad mora da se nastavi.
Mora, i nastaviće se.
Mora doći vreme kada, Božijom blagodaću,
svaki čovek i svaka žena u ovom kraljevstvu
moraju imati Reč Božiju...
na engleskom jeziku...
u svome srcu.
Nakon njegove smrti,
njegovo delo i uticaj nastavili su da se šire,
ne samo ovde u Engleskoj, već i po Evropi,
kroz Jana Husa iz Praga.
Usledio je težak progon.
Mnogi od nas su bili izvedeni pred sud,
naređeno nam je da se odreknemo svojih učenja.
Na sramotu, neki od nas su to i učinili...
ali neki su se kasnije odrekli svog odricanja.
Ali zašto iskopavaju njegov grob?
Zašto spaljuju njegove kosti?
Pa, momče...
Pre 13 godina,
oko 30 godina nakon smrti doktora Viklifa,
Konstanski sabor naredio je da Jan Hus
bude spaljen na lomači,
a da se kosti Džona Viklifa iskopaju
i spale do pepela.
Ali zašto?
Pa, nekako veruju da spaljivanjem njegovih kostiju
mogu izbrisati sećanje na njega, i uništiti njegov uticaj.
Ali, nikada neće.
Letopisac Fuler je zapisao:
"Spališe njegove kosti do pepela i baciše ih u Svift,
potok u blizini, koji tu protiče.
Tako je ovaj potok preneo njegov pepeo u reku Ejvon,
Ejvon u reku Severnu,
Severna u uska mora,
a ona dalje — u veliki okean.
I tako je pepeo Viklifa postao simbol njegovog učenja,
koje je sada rašireno širom sveta."
biblijskifilmovi.com