biblijskifilmovi.com
Dušo? Imam iznenađenje za tebe!
Mislim da će ti se svideti. Video sam da se Luka igra na ulici.
Znam da smo sami.
Samo nas dvoje, dušo.
Ćuretina miriše fantastično.
Baš lepo.
Hajde, izvuci ga!
Dušo, izađi iz kuće. - Draga, ostani ovde!
Sedi!
Ona nema veze s ovim među nama, Dženkinse. - Itekako ima.
Ženu, decu, život!
Sve si mi to oduzeo! - Šta hoćeš?
Šta hoću? Može lek za rak?
Umirem, detektive. Umreću sam i želim da znaš kako je to.
Misliš da si nindža? Hajde, približi mi se još malo.
Okreni se i otiđi. Nisi još ništa loše učinio.
Zaista? Ništa loše?
Šta kažeš na ovo?
SPASEN BLAGODAĆU
Evo me.
Kapetane.
Ne bih.
Zvao sam te na mobilni. Kaže da je isključen. - Da.
Kako se držiš, prijatelju? - Uživam.
Imaš li planova za Dan zahvalnosti?
Evo ih.
Kako je Luka? - Moss, hvala što si svratio.
Dobro sam. - Dođi s nama da gledamo utakmicu.
Imam novi veliki televizor, biće odlično.
A znaš da Irena odlično priprema ćuretinu. - Da, možda.
Ko bi rekao da je prošlo već pet godina.
Utakmica počinje u jedan. Svrati, matori.
Srećan Dan zahvalnosti, kapetane.
Riki? Dragi? Čuješ li me?
Opet ja. Volela bih da se javiš.
Kako god, ćuretina će biti pečena oko četiri.
Zaista te želimo videti. Znam nekoga kome jako nedostaješ.
Baka je ovde! Možemo jesti! - Molim te, pokušaj doći, dobro?
Moja prva ćuretina. Nije loše, ha?
Riki? Dušo?
Dobro. Doviđenja.
U kantama nema ničega!
Šta je za nekog smeće, za drugog je blago.
Oh ne, dobro sam. - Moram ići. Možeš li pomeriti...
Sigurno se žuriš negde. -Šta? - I ja sam se nekad stalno žurio.
Uvek u pokretu, nikad nisam uživao u svemu
što je dobri Gospod stvorio svuda oko nas.
I kako ti je sada?
Planovi s familijom? - Ne mogu ovo. Ne danas.
Danas je Dan zahvalnosti. Mladić poput tebe trebao bi biti s familijom.
Čini mi se da imaš na čemu biti zahvalan.
Čini se da ti imaš na čemu biti zahvalan.
Dan je prelep, živ sam, a Bog je dobar.
Je li? - Naravno.
Znam šta misliš. I imaš pravo. Imaš pravo.
Protraćio sam mnoge godine koje mi je Bog dao.
Ali pred tobom je još ceo život.
Prestani s rečima mudrosti. Evo. Pojedi nešto ili kupi sebi jaknu.
Sve što mi treba, već je u meni.
Kako hoćeš. - Srećan ti Dan zahvalnosti, prijatelju.
Takođe. - Znaš, Bog nas nikada ne izneveri, nikad.
I ne daje nam više nego što možemo podneti, zar ne? - Tako je.
A što ako nešto jeste više nego što možemo podneti?
Navedi sve na čemu si zahvalan.
To bi bila kratka lista.
Čekajte! - Žao mi je, gospođice. Ne danas.
BIBLIJA - Bog mi je pružio više nego što sam mogla zamisliti. Džena Kuper.
Lokalni trgovac drogom osuđen na 14 godina
Zdravo! Oprostite!
Oprostite. U rasulu sam. Dan zahvalnosti je, a nemam mobilni.
Treba mi pomoć, molim Vas. - Žao mi je. Pogrešna osoba na pogrešan dan.
Nije moguće. Ništa se ne događa slučajno.
Za sve postoji razlog. - Recite što želite.
Mogu li pozajmiti Vaš mobilni?
Žao mi je. Nemam mobilni. - Stvarno? Ko danas nema mobilni?
Očigledno nijedno od nas. - Da.
A i da imate mobilni, taksi ne bi došao po Vas u ovu nedođiju.
Znači, nema šanse da se uskoro vratite u grad?
Ako se vratite na glavni put, neko će vas povesti do grada.
Znači ne, zar ne?
Dobro. Oprostite mi na smetnji.
Prijatan Dan zahvalnosti, i Bog vas blagoslovio.
Čini se da danas imate sreće. - Zaista?
Uđite dok se nisam predomislio. - Puno Vam hvala!
Pomoći ću Vam... - Ne treba, hvala, hvala.
Možete sesti...
Dobro.
Gde idemo? - Kući, molim Vas. Provešću dan s familijom.
A gde je to? - Baš sam blesava. Ne znate gde živim.
Znate, Gospod će Vas blagosloviti zbog ovoga. Obećavam Vam.
Naravno da hoće. - Evo ga.
Služiti i štititi.
Bog je znao šta radi kad mi je baš Vas poslao.
Gde ste... Hvala. - Policajac ste? -Bio sam.
Niste mi rekli kako se zovete. - Rik.
Drago mi je, Rik. Ja sam Gracijela.
Molim? - Ja sam Grejs (Blagodat).
Sjajno.
Rik, baš si jadan. -Šta? - Ništa.
Znači... Ovo je na drugoj strani grada. - Znam.
Ali, bilo bi baš teško ići peške.
Ne bih uspela. Spasili ste mi život.
Zanimljivo je kako stvari ponekad izgledaju drukačije. Znate to?
Ulice su tako prazne.
Danas svi uživaju sa svojim familijama.
Gotovo da mogu namirisati sve te ćuretine u rernama.
To je bilo baš nepristojno od mene. - Šta to?
Zaspala sam. Ali u zadnje vreme sam baš iscrpljena.
Bez brige. - Jedva čekam da budem s familijom.
Sigurno ćete i Vi biti s familijom.
Ali zaista sam zahvalna što me Vi vozite,
umesto da vučem onu staru torbu. Ne bih nikad stigla.
Jeste li vernik? - Molim, gospođice?
Znate, verujete li u Boga? - Ne razmišljam baš o tome.
Oh, baš šteta. Ne znam kako iko može živeti bez malo vere.
Mislim da trebamo živjeti s nadom da postoji nešto veće od nas.
Da postoji svrha. Moraćemo poraditi na tome.
Na čemu, gospođice? - Na Vašoj veri. To jest, manjku vere.
I molim da pređimo na "ti", zovi me Grejs. - U redu, Grejs.
Čeka li te kući ćuretina? - Teško mi je voziti uz tolika pitanja, Grejs.
- Da, izvini, baš mi je žao.
Nećeš verovati, ali ja zaista nisam brbljava. A kamoli zabadalo.
Ali iz nekog razloga ne mogu začepiti!
Oprosti. - U redu je. Odvešću te kući.
Zapravo, ako ovde skreneš desno... - Ovde?
Stani! - Da stanem?
Grejs?
Gde ide? Hej!
Grejs!
Ma šta... Grejs!
Grejs! Hej! Čekaj! Grejs!
Šta to... Grejs! Hej! Nemoj...
Čekaj! Grejs!
Grejs! Dođi ovamo!
Šta radiš?
Dođi! -Šta? -Dođi! - Grejs, molim te!
Grejs! Ne smemo biti ovde.
Daj, nikad se nisi ušunjao u školu?
Ne, ja sam bežao iz škole.
Toliko uspomena! Ležala sam na tribinama.
Sunce je sjalo, radio svirao.
Išla si u ovu školu? - A ti?
Regional. Gazili smo vas u fudbalu.
Mi smo gazili vas u bazenu.
To nije isto. -Stvarno? -Ne. - Spreman si to dokazati?
Ne volim baš bazen. - Ah, neko je kukavica!
Ne, samo želim otići pre nego što nas uhvate.
Sećam se poslednjeg takmičenja kao da je juče bilo.
Četvrti razred, sve je bilo krcato.
Pobedili smo u većini trka. Zapravo, moja je ekipa pobeđivala.
Ja nisam baš bila dobra, ali volela sam da bodrim svoju ekipu.
Grejs? - Iz nekog razloga podigla sam pogled.
I videla ga. Sedeo je ovde, pokraj moje mame.
Moj je tata došao na takmičenje.
Ne razumeš. U četiri godine tata nikada nije došao na takmičenje.
Uvek je putovao, uvek je bio zauzet.
Ali tada je bio ovde,
tapšao i navijao kao da smo na olimpijskim igrama.
Na prvu loptu me je bilo sramota.
Sedela sam na klupi, ali njemu to nije bilo važno.
Ponosio se mnome.
Nećeš verovati šta se zatim dogodilo.
Šta? - Cela me je ekipa zvala. Grejs, Grejs!
A ja sam buljila u tatu, i nisam ih čula. Na kraju me jedna devojka povukla.
Pokazala je na trenera. Vidim da me trener zove. Šta sam sada uradila?
Bila je to zadnja štafeta dana. Jedna se devojka povredila.
I iz nekog razloga, trener je zvao mene.
Šta si uradila? - Plivala sam.
Plivala sam kao nikada u životu.
I pobedile smo! Bilo je sjajno.
Tako smo se kvalifikovale za regionalno takmičenje.
Ostalo je, istorija.
Bar je u ovome kraju to veliko postignuće. - Da.
A moj je tata bio ovde i bodrio me.
Ali nisam znala da...
Već je u autu imao spakovane sve svoje stvari.
Toga sam ga dana zadnji put videla.
To je užas. - Da.
Nisi ni svestan koliko ti treba otac, dok ne ostaneš bez njega.
Oprosti mi. Ne znam zašto ti to govorim.
Hajde. Odvešću te kući. - Da.
Evo. -Hvala ti.
Daj da... -Mogu ja. - Ne treba. -Mogu.
Ne, to je... - U dobrim je rukama. -To su...
Dobro. - Teška je. Što je u njoj? Toster?
Ne, ne, ne!
Možda bih trebala otići. - Oprosti. Nisam hteo.
Nisam te htela naljutiti. - Ne, samo, ovo je...
Unutra su privatne stvari, to je sve.
Daj da te odvezem kući.
Evo. Možeš li mi ovo čuvati?
Dobro.
Čeka nas još iznenađenja? - Nikad se ne zna.
Samo bez provaljivanja, dobro? - Kakvih provaljivanja?
Vrata su bila otvorena.
Kunem se, policajče!
Pa ti se ipak znaš nasmejati! Znala sam!
Smejem se.
To je bilo dvaput zaredom. Trebaš se češće smejati.
Dobro ti stoji.
Ne bi se videlo kako se loše oblačiš da se više smeješ.
Hej! -Znaš šta kažu za smeh? - Šta to?
Podiže obraze kao uski donji veš guzove.
To je bilo baš loše.
Tako loše.
Neki čovek, pazi!
Jesi li dobro?
Zamalo smo ubili čoveka. - Znam tog tipa.
Hej! Jesi li dobro, čoveče?
Dobro si? - Imam anđele koji me čuvaju. Skroz sam u redu.
Šta radiš nasred puta? Mogao sam... Dve sekunde kasnije...
Svi smo u svakom trenutku gde trebamo biti.
To se ne može reći za tvoja kolica.
Nije li to dobar osećaj? - Šta, šta?
Kad si se poslednji put tako nasmejao, Rik?
Ne bih znao. Kako znaš moje ime?
Oh, ja znam ko si. Tvoja žena, Džena...
Svima nama u skloništu bila je poput sunčeve svetlosti.
Da. Volela je raditi tamo.
Ona nam svima nedostaje. - Da.
Ja sam Jeremija. - Drago mi je. Rik.
Naravno, znao si to. - Jeste li obojica dobro?
A ko je ova lepa dama? - Zdravo, ja sam Grejs.
Grejs? (Blagodat) Savršeno ime. Jeremija.
Jeremija? "Gospod će podići". - Tako je.
Pametna dama! Mislim da je Gospod znao što radi
kad je stavio ova kolica pred tebe. Imam nešto za tebe.
Htio sam ti to dati jutros, ali žurio si se, pa nisam.
A onda... Pa, ovo pripada tvom sinu, Luki.
Otkud ti to? - Džena bi ponekad dovela Luku u sklonište.
Dodavao sam se s njim. Jednog je dana zaboravio rukavicu,
a kad nije... Kako god, čuvao sam rukavicu.
Hvala. - Sada mu je ti možeš vratiti.
Iako si mu verojatno odavno kupio novu.
Dobro si?
- Nije mi se sviđalo što je radila u tom skloništu.
S raznim ološem.
Možda sam pogrešio. Ona je u ljudima videla dobro.
Ja sam video samo loše.
Šta joj se dogodilo?
Opet guram svoj nos...
Bio sam policajac. "Štiti i služiti".
Bio mi je posao štititi je.
Rik, stani!
Dugo smo radili na velikom slučaju.
Napokon smo ulovili tipa. Ugledan građanin.
Član Roteri kluba. Dobročinitelj.
Deca mu u prestižnim školama, sve to.
Ali bio je odgovoran i za pola trgovine drogom u državi.
Ja sam dobio unapređenje, a on 14 godina.
Umesto da istrune u nekoj ćeliji, dobio je rak.
Gadan. Zato su ga prebacili u bolnicu.
Znao sam da će naći izlaz.
A ja sam bio prva osoba koju je želeo videti.
Štedeo sam potajno, skrivajući sve od Džene.
Dok sam otišao da rezervišem putovanje u Pariz o kojem je oduvijek sanjala,
taj je gad došao u moju kuću.
Dušo? Imam iznenađenje za tebe!
Mislim da će ti se svideti!
Video sam Luka da se igra na ulici. Znam da smo sami.
Samo nas dvoje.
Ćuretina miriše fantastično.
Nije li to lepo? Hajde, izvuci ga!
Dušo, izađi iz kuće. - Draga, ostani ovde.
Sedi dole!
Ona nema veze s ovim među nama, Dženkinse. - Itekako ima.
Ženu, decu, život. Sve si mi to oduzeo!
Šta hoćeš? - Šta ja hoću?
Može lek za rak?
Umirem, detektive. Umreću sam, i želim da znaš kako je to.
Misliš da si nindža? Samo mi se još približi.
Okreni se i otiđi. Nisi još učinio ništa loše.
Je li? Ništa loše?
Je li ovo loše?
Odjeknula su tri pucnja.
Jedan je metak prošao kroz moje koleno, drugi je dokrajčio njega.
Pao sam na pod i ugledao svoju ženu.
Ležala je na podu. Kašljala je.
Dođi! Šta se događa? Šta se događa?
Ne mogu disati. - Bićeš dobro. Samo polako. Samo polako.
Obećaj mi. - Šta god želiš.
Pobrini se da Luka zna koliko ga ti voliš.
Obećavam ti.
Volim te. Volim te. - Volim te. Volim te.
Hajde, hej, ne zatvaraj oči. U redu? Dušo?
Dušo?
Podbacio sam.
Kao policajac. Kao muž.
Kao otac.
To je bilo pre pet godina, na današnji dan.
Jako mi je žao.
Proživeo sam taj dan bezbroj puta.
Nije prekasno da održiš obećanje.
Odvešću te kući.
Rik, možeš li stati? - Šta je?
Grejs? Šta se događa?
Vreme ti prolazi. - Misliš da Bog zaista odabere jednu posebnu osobu za
svakog od nas? Jednu osobu s kojom trebamo provesti život?
Opet ti o Bogu, i tome. Možemo li...
Grejs?
Što radiš, Grejs? - Hajde, Rik. Vidim u tebi tračak nade.
Ne moraš uvek biti snažan i nepokolebljiv.
Grejs?
Opet je to učinila.
Veruješ li u ljubav na prvi pogled?
Radila sam u kafiću nedaleko odavde.
Ušao je visok i zgodan marinac. Seo je za šank.
Od nervoze sam mu jedva uspela sipati kafu.
Šta radimo ovde, Grejs? - Za njega je to bila ljubav na prvi pogled.
Zaprosio me na našem prvom sastanku.
Nije imao ni prsten, ali znao je da sam ja ona prava.
A ja sam znala da je on onaj pravi.
Ovde ste naučili plesati i zadivili sve na svadbi, ha?
To je bilo baš zlobno. Morao si to reći?
Misliš da samo ti imaš posebne uspomene, Grejs?
Moja žena i ja smo isto došli ovamo. Ovde me je ona naučila plesu.
I da, zadivili smo sve na svadbi.
Obećali smo da nikad nećemo prestati plesati.
A onda mi ju je tvoj Bog, u svojoj beskrajnoj mudrosti, oduzeo.
I više nikada nećemo plesati zajedno.
Šta kažeš na taj srećan kraj?
Jako mi je žao. - Za šta?
Ne mora ti biti žao. Ti ćeš biti za Dan zahvalnosti s familijom. Ja neću.
Možemo li se zato vratiti u auto, molim te?
Jesi li se zaljubio na prvi pogled?
Zar je važno? - Možda. Jesi li?
Rik, jesi li? - Jesam!
Srce mi je počelo udarati kao ludo čim sam je ugledao.
Možda nam onda Bog zaista pošalje tu jednu posebnu osobu za nas.
Nije važno koliko vremena provedemo s njom.
Važno je kako smo proveli vreme s njom.
Možda je zato nas Bog danas spojio.
Da nas nauči oboje da cenimo svaki mogući trenutak koji imamo.
Šta...
Ne, više ne mogu plesati. Imam povreeđenu nogu, sećaš se?
Hajde, niko ne gleda.
Pleši sa mnom. - Ne mogu. Pripremam slučaj za sutra ujutro.
Slučaj će čekati. Ovaj trenutak neće. - Važan je slučaj.
Šta radiš? Imam posla. Moram raditi.
Ne mogu sada plesati. - Da, možeš.
Tvoj nam Bog ne olakšava.
Crko je. Raga je totalno crkla.
Možemo šetati. - Šetati? Ne.
Samo ću pitati... - Ne, hajmo šetati! Biće zabavno.
Uzeću svoje stvari. - Želiš šetati? -Da.
Mislim... - Hvala. Idemo.
Dobro. Šetajmo.
Mislim da ako ovde skrenemo levo, doći ćemo pravo do tvoje kuće.
Ima li nekog drugog puta? - Ovaj je najbrži.
Mislim da je to slepa ulica. Pođimo samo drugim putem.
Grejs, šta je bilo? - Tamo žive moji tast i tašta.
Oh, možda nam mogu pomoći oko mog auta.
Ne, davno su se odselili. Možemo li poći drugom ulicom?
Molim te. - Razumem te.
Imaš problema s rodbinom. Nisi jedina.
Nisam to rekla. Bili su divni.
Hoćeš li mi pokazati kako se pale svetla?
Sjajno! Hej! Želiš li se igrati žmurke?
Dobro. Sakrij se.
Nemoj ići daleko! - Dobro je.
Tomi im je bio sve.
On je bio njihova jedina veza sa sinom, koji je služio u Avganistanu.
Znači, tvoj muž je služio preko?
Razgovarali smo preko Skype-a kada smo mogli.
Tomi se baš ponosio svojim tatom.
A njegov ga je tata mnogo voleo.
Evo me!
Pa, kako je bilo na putovanju? I mi smo hteli da idemo.
Oh, bilo je divno! Sledeći put morate s nama. - Znam.
Ne mogu naći Tomija. - Šta?
Tomi!
Nije mogao da ode daleko. - Tomi!
Tomi. Tomi!
Nisam mogla da dišem...
Tomi!
Nisam se mogla pomeriti.
Nisi jedini koji misliš da nisi uspeo da zaštitiš one koje voliš.
Godinama me je to mučilo. Svaki dan sam krivila samu sebe.
Grejs, nisi ti bila kriva.
Vera znači da verujemo u ono što ne vidimo.
Verujem da je to deo plana, i da postoji dublje značenje.
Ja više ne pokušavam shvatiti te stvari.
Ne smeš odustati. Ne možeš.
Moraš verovati da Bog zna bolje od nas.
Već godinama sam mrtav u duši, Grejs. Za mene nema nade.
I ja sam bila u toj istoj tami.
Ima nade.
Veruj mi.
Hajde. Bolje da krenemo. Uskoro će zahladneti. - Da.
Hvala, Rik. - Na čemu?
Što si me vozio, šetao sa mnom, slušao me.
Dan zahvalnosti je, zar ne? - Tako je.
Hajdemo.
Luka, dušo! Vreme je za jelo! - Dolazim!
Nadam se da si gladan. - Ćuretina miriše ceo dan, bako. Umirem.
Dobro. Jer moramo pojesti mnogo toga.
Hej! Nisi li zaboravio nešto, mladiću?
Dragi Bože, zahvaljujemo ti na ovom posebnom danu.
I na svim našim blagoslovima. I... Gospode, molimo te da čuvaš one
koji ne mogu biti ovde sa nama, da zajedno budemo.
U Tvoje ime, amin.
Luka?
Amin.
Pa, jesi li se danas čuo sa ocem? Ostavila sam mu poruku.
Da, bako. Samo što nije došao. - Nikad se ne zna.
Može se dogoditi. - Svaki put postaviš tanjir više,
i svaki put ostane prazan. - Pa, ne mogu dignuti ruke od njega.
Možemo li, molim te, jesti i ne razgovarati o tome?
Naravno.
Bako, mogu li jesti u svojoj sobi?
Znaš, njemu samo treba vremena, Luka.
Više vremena nego što mi želimo, ali doći će k sebi.
Videćeš. - Zar je uopšte više važno?
Zaista? - Dušo, naravno da je važno.
Tvoj te otac voli! - Da?
Pokazuje to na čudan način. Mogu li... - Dobro.
Imaš dovoljno? - Imam. Hvala, bako. -Dobro.
Ostavi mesta za pitu od trešanja! - Hoću!
Imam i šlaga!
Mislim da sam osetila miris ćuretine. Voliš ćuretinu?
Da. Mislim da, samo što...
Nisam dosta dugo jeo ćuretinu.
Zapravo, ni ja se ne sećam kad sam zadnji put jela ćuretinu. - Da?
Siguran sam da te familija čeka s divnom ćuretinom.
Dobro si? -Jesam. Ti? - Da.
Oprosti što sam ti upropastila dan ovim svojim ludim putovanjem.
Veruj mi, nisam ni imao pametnija posla.
Znaš šta? Mogli bismo se ugrejati onde.
Slatka crkvica, zar ne? - Da, ako kažeš tako.
Šta radiš? -Videću je li otvorena. - Dan zahvalnosti je. Nije.
Proveriću. Tebi je uspevalo.
Tako je lepo!
Nije baš toplije nego napolju, zar ne? - Nije mi hladno.
Samo nisam dugo sedela na ovakvoj klupi. Nedostaje mi to.
Ti? Mislio sam da ti...
Da redovno radiš ovakve stvari.
Radim, u srcu. Samo dugo nisam mogla doći na bogosluženje.
Jer nemaš auto? - Ne, šašavko.
Ali imaš pravo. Danas bi mi auto bio koristan.
Pa, ovaj... Je li tvoja žena išla u crkvu?
Oprosti, ne moraš pričati o tome. - Ne, u redu je. Jeste.
Redovno je išla u crkvu.
Išao sam s njom, jer je to želela.
I mojem se sinu to sviđalo. To ju je radovalo.
Dobar si čovjek, Rik. Drugi muškarci bi gledali utakmicu.
Ili nešto. - To ju je usrećivalo, zato sam išao.
Pet godina nisam bio u crkvi.
Razumem.
Ponekad je teško verovati da...
Da su Njegovi putovi uzvišeniji od naših.
Trebali bismo krenuti. Samo će biti hladnije.
Mogu li se pomoliti pre nego što krenemo?
Naravno.
Možeš mi se pridružiti, ako želiš. - Ne. Ne treba.
Gospode, jutros sam bila u tami.
Oprosti mi što ti nisam verovala.
Poslao si me u nedođiju da upoznam dobrog čoveka, Rika.
Upoznao si nas s razlogom.
Molim te da mu omekšaš srce. Bilo mu je teško.
Molim te da mu pružiš razumevanje i mir
da možemo nastaviti dalje zajedno danas. Amin.
Nadam se da ti ne smeta što sam te spomenula u molitvi.
Ne, u redu je. U redu je. Idemo.
Čekaj! -Šta je? -Zaboravila sam torbicu. - Doneću ti je ja.
Bože...
Ako si tu...
Molim te, pomozi mi.
Hvala ti. - Nema na čemu.
Možemo preseći ovuda. - Dobro.
Hej! Gde idemo? - Prečicom! -Prečicom?
Sigurna si? Mislim... Nije kao da imam izbora.
Grejs! Grejs! Gde idemo? - Samo štedimo vreme
da bi ti što pre otišao kod sina. - Razmišljao sam o tome.
Znaš, Grejs, moj sin... Nije najbolje...
Slušam te. - Znam da kažeš da slušaš, ali ne slušaš zapravo.
Ne slušaš, nego samo hodaš. Grejs, hej! - Oprosti.
Grejs! Možeš li usporiti malo, molim te? - Oprosti.
Ne znam što mi je. Valjda zbog otvorenog prostora.
Hej, ovo je moje staro igralište! Igrao sam u Dečijoj ligi.
Zaista? - Da. Jako se promenilo.
Imali smo klupe s obe strane, a u ćošku su bile tribine.
Mama i tata dolazili su na svaku utakmicu. - Zaista?
Dugo ovo nisam video.
Dovodio sam sina ovamo i pre nego što je mogao igrati.
Nije mogao dočekati.
Sigurno si s tribina gledao svaku sekundu kad je tvoj sin igrao.
Zar ne?
Ne, nisam, Grejs.
Uvek sam imao previše posla. - Oh. Žao mi je.
Uvek me je molio da se dodajem s njim.
Stavio bi onu malu rukavicu i govorio: Tata, hoćemo li se igrati?
Ne danas, druže. Tata mora loviti negativce.
Bar još ima tebe.
Kad je njegova majka... Kad je Džena ubijena,
bilo mi je jako loše. Bio sam...
Od tada je kod moje mame. - Prošlo je pet godina.
Viđaš ga, zar ne? - Naravno da ga viđam. Viđam ga svaki dan.
Samo on to ne zna. - Ne zna?
Provezem se pokraj kuće. Gledam ga kako se igra s prijateljima.
Ne možeš tako.
Sinu je potreban otac. Nije fer da si udaljen.
Dobro mu je. Dobar je mali. Bolje mu je bez mene.
Ne misliš to zaista. Sigurno mu nedostaješ koliko i on tebi.
Ne znam šta bih mu rekao. - Samo mu reci da ga voliš.
Prekasno je za to, Grejs.
Rik, ako još dišeš, nije prekasno da sinu kažeš koliko ga voliš.
Ja to više ne mogu. Ne znaš koliko želim zagrliti svoga sina
i reći mu da ga volim. Reći mu da ću uvijek biti uz njega.
Ti to još možeš i imaš vreme. Molim te.
Ti si posebna žena, Grejs.
Ti si poseban muškarac, Rik.
I otac si kome je potreban sin.
Sada idi i to ispravi.
Hajde.
Pa, je li Riki skraćeno od Ričard ili je Riki ili nešto?
Od Riki. Moji su roditelji s Kube.
Voleli su seriju "Ja Volim Lusi". - Stvarno?
Ne, ne stvarno.
Naivko! Ne, to je skraćeno od Ričard.
Potomak sam duge loze Ričardsa. A ti?
Tvoje je ime skraćeno od Grejsi? - Oh, sad mi se samo rugaš.
Oprosti. - Ne, moji su se roditelji upoznali kao misionari.
Hteli su da imam podsetnik u životu, na Božiju blagodat.
Stoji ti. - Hvala ti. Shvatiću to kao kompliment.
I trebaš. Onda idemo njima u posetu? - Kome?
Ovo danas, ovo svo putovanje... Idemo kod tvojih roditelja?
Oh, pa ne. Moja mama je umrla pre nekoliko godina.
Priču o mom tati znaš.
Žao mi je.
Zaista ne znam kako ti uspeva, Grejs. - Šta to?
Da ne izgubiš veru. Dogodilo ti se toliko tužnih stvari.
Još ćeš mi sad reći da i umireš od neke retke tropske bolesti.
Da, to bi bilo nešto.
Gde se žuriš, Grejs? Kako smo dospeli ovamo?
Dođi, uskoro smo tu! - Ne!
Ja... Ne želim ići tim putem, Grejs. Grejs!
Grejs!
Ovde smo. Dan zahvalnosti je, Rik.
Nema boljeg trenutka nego sad. - Ne znam mogu li ja to, Grejs.
Potreban si svom sinu, i on je potreban tebi. Možeš ti to.
Što ako me mrzi? - To nije moguće.
Dobro.
Mama!
- Znala sam!
Jednostavno sam znala!
Srećan ti Dan zahvalnosti, mama. - Da, i jeste.
Oh, vidi mene, gde su mi maniri? Ja sam Ana. - Grejs.
Oh, to je divno ime. -Hvala Vam. - Trebalo je da mi kažeš da dovodiš gošću!
Jao, hladna si kao led. Hajde, uđite. Gladni ste?
Da, umirem od gladi... - Imam mnogo hrane. Dođite. -Mama. -Što?
Je li Luka ovde? - Kod komšije je, sa prijateljima.
Ali vratiće se za sat vremena. Molim vas, dođite da jedemo.
Pa, recite mi, koliko se dugo vas dvoje viđate?
Hm, koliko je bilo sati? Podne? - Mislim da je bilo oko 13h. -13h?
Bliže 13h. - Ma vi ste ludi!
Izvoli. Dame imaju prednost. - Hvala! -Mama, fantastično.
Ne znam mogu li pojesti ovo, ali... - Barem pokušaj. -Hoću.
Ne znam kad sam zadnji put jela domaću pitu. Izvrsna je.
Ima je još mnogo.
Zdravo, sine.
Šta ti radiš ovdje? - Vau. Vidi ti njega.
Brzo odrastaš. - Da. Ako ti je pet godina brzo.
Doneo sam ti nešto. Ne znam da li se sećaš ovoga.
To bi trebalo sve da sredi?
Misliš da ćemo se zagrliti i pretvarati da si mi tata ponovo?
To bi bilo lepo.
To se neće desiti!
Hvala što si svratio, tata!
Vidimo se opet za jedno pet godina! - Luka!
Molim te, sedi i pojedi pitu s nama. - Luka.
Samo idi! Bolje nam je bez tebe!
Mrzi me. - Ne, ne. Samo mu treba vremena,
kao što je i tebi trebalo.
Samo, nemoj tako lako odustati. Sada je on na redu.
Ja se ponosim tobom.
Luka?
Slušaj.
Samo sam hteo da ti kažem da mi je žao.
Znam da sam zabrljao. Znam...
Znam da nisam bio dobar otac.
Neću te moliti da mi oprostiš.
Znam da to ne zaslužujem. Samo...
Neću te opet ostaviti, Luka. Nikada.
Biću ovde uz tebe, sine.
U redu?
Možda...
Možda kada budeš spreman, možemo...
Možemo da sednemo i razgovaramo?
Volim te, sine.
Hej! -I?
- Da. - Dobro.
Vozim te kući.
Mogu li ti pozajmiti auto, mama?
Naravno. Idem samo po ključeve.
Hvala ti. -Na čemu? - Znaš ti na čemu.
Na tome što si takva i... Znaš, na svemu.
Naravno.
- Evo ih. - Hvala ti!
- I tvoja jakna. - Dobro.
Pa, Grejs, ne znam odakle si došla, ali svrati opet.
Jer ovde si uvek dobrodošla. - Hvala.
Brzo se vraćam, mama. - Dobro. -Volim te. -I ja tebe.
Vidimo se. Vozi oprezno sad.
S ljubavlju, tata
Ovde skreni levo. - Levo?
Šta radimo ovde? Rekla si danas da idemo kod tvoje familije.
I idemo.
Dođi, želim te upoznati sa svojom familijom.
Ne znam šta da kažem, Grejs.
Moj muž se nije vratio iz rata.
Poginuo je nedugo nakon što se Tomi utopio.
Toliko mi je žao. - Oh...
Nedostaju mi moji momci.
Tomi Roberts Decembar 27, 2005. - Jul 2, 2010.
Srećan ti Dan zahvalnosti, Tome.
Ovo je Rik.
Da nije bilo njega, verovatno ne bih bila ovde danas.
Grejs, datum na koji je tvoj muž umro...
Tomas Roberts April 20, 1980. - Novembar 25, 2010.
To je bilo... - Da, na današnji dan pre pet godina.
To je znak, zar ne?
Sve što se danas dogodilo je trebalo da se dogodi.
Zar ne, Grejs?
Baš kao što si rekla.
Ništa se ne događa slučajno.
To je Bog, zar ne?
Rekla sam ti da moraš poraditi na veri.
Bila si u pravu.
Bila si u pravu, Grejs.
Ah, pa...
Osećam kako ti srce lupa kroz jaknu.
To je zbog tebe, Grejs.
To je zbog tebe.
Hej, dušo.
Nedostaješ mi.
Upoznao sam nekoga. Zove se Grejs.
Idemo polako, ali imam dobar osećaj.
Govorim ti ovo jer...
Mislim da si me sve vreme čuvala za ovo.
Možda je sve ovo tvoje delo.
Hej, tata, dođi!
Moram ići.
Igram se s loptom sa našim sinom.
Uskoro ćemo opet razgovarati.
Obećavam ti.
Volim te.
biblijskifilmovi.com
SPASEN BLAGODAĆU